﻿öfver hafvet. Härpå afbrytes den åter, men reser sig ånyo 

 vid Urajärvi, der den igen antager moform och fortlöper 

 österut in i S:t Michels län, samt förenar sig i sydvest och 

 söder med Salpausselkä. Denna landtrygg, hvilken, såsom 

 redan framhållits, i söder begränsar området, uppträder här 

 mest moformigt och torde äfven hinna samma höjd som före- 

 gående, hvilken den dessutom ansenligt öfverträffar på 

 Tiirisuma: mu-nu antingen upphör den med branta slutt- 

 ningar eller sänker sig småningom samt förlorar sig lik- 

 som föregående i spridda, vanligen afrundade höjder. För 

 öfrigt uppfylles området af strödda, högre eller lägre bac- 

 kar. Äfven dessa bestå merändels af rullstenförande sand- 

 jord. Krosstens-kullarne uppträda deremot mera sparsamt; 

 traktvis, ss. i nordöstra delen, anträffas de dock rikligen. 

 Här finnes äfven den ymnigaste tillgången på berg, hvilka 

 ej heller annars höra till sällsyntheterna. De bestå hufvud- 

 sakligen af granit eller gneis-granit och här och hvar af 

 glimmerskiffer, sällan af qvarzit eller qvarzitskiffer *), samt 

 stundom i liten skala af gneis, syenit eller amfibolit **). Kalk 

 saknas helt och hållet. Jordmånen utgöres för öfrigt mer- 

 ändels af rullstenförande sandjord, som ofta öfverklädes af ett 

 mäktigare lager fin, fast sandjord, hvarigenom den väl läm- 

 par sig till åker, samt når ofta i dälder och under höjderna 

 en hög grad af fruktbarhet och framkallar, i de starkt ku- 

 perade trakterna en frodig vegetation, hvilken flerstädes, ss. 

 vid foten af norra sluttningen af Wesivehmas mo (Hokkala 

 hagen etc.) framställer en hög grad af yppighet. Kross- 

 stensjorden inskränker sig mest till dälderna i de trakter, 

 *) Förnämligast på Tiirismaa; härifrån har sannolikt materialet till 



