﻿Om man närmare betraktar denna ordningsföljd, -h 

 man, att serien börjar med insekter, som lifnära sig af lef- 

 vande djur, derefter följa sådana, som i allmänhet hemta sin 

 näring af förruttnande organismer, sedan komma träd-ätare 

 och till sist de, som lefva af lefvande växtdelar. Man ser 

 här således en bekräftelse på den allmänna lagen om dju- 

 rens utbredning mot norden och detta vid jemförelsen af 

 faunan på temmeligen nära hvarandra belägna områden. 



Men den Skandinaviska nordens Coleopter-fauna är an- 

 märkningsvärd icke allenast genom sin jemförelsevis stora 

 rikedom på arter, utan ännu mera genom den mängd egen- 

 domliga former, som har förekomma.*) 



na, som äfven förekomma i ofri ga delar af Skandinavi 

 h Finland, och som derföre kunna antaga* sist hafva 

 ndrai (Van dessa hinder. Men dessutom lianer man ett ii 



talet, som ä 



mu icke blifvit funna i mellersta eller södra 



Skandinavien 



eller Finland. Fördelade på de ofvannämuda 



serierna äro 



bland dessa: Camivon 58, Bmchäytm 44. Ck- 



cicomex 13, 



Serrw&rmm 10, Rhynchophori 6, Palpkomes o, 



. \[>h'< tit ^l,ua> 



5, Funyicola 4, Lamellicornes 3, Lonyicornes 3. 



Xylophayi %. 



Att utreda hvarifrån dessa arter härstamma 



är ännu myc 



ket svårt, isynnerhet emedan öfriga högnordiska 



trakter i gan 



la verlden för närvarande i entomologi*** * 



seende äro y 



terst ofullständigt kända. Hvad som först kan 



anmärkas är 



att flera af dessa nu ifrågavarande arter äro 



funna endast 



i den nordligaste delen af Skandinavien eniel- 



an 67 oeh 



70 breddgraden och derstädes ej äro sällsynt» 



*) Detta 



gäller troligen i ■iim„ ..torrt -nid oiu .»i-ilningm™ P'r tl ' ril 



jih Hymenopter 





