﻿arter, som uppehålla sig på gräs och lägre örter på ängar 

 och fält, dimorpha, ty för dem äro vingarna vida umbär- 

 ligare. De arter åter, hos hvilka endast honan är dimorph, 

 utgöras af sådana, som lefva på Phragmites communis oeh 

 andra vattengräs samt större saftiga vexter, hvilket torde 

 kunna förklaras deraf, att hannen, som spelar en aktivare 

 rol vid fortplantningen och måste uppsöka honan, nödvän- 

 digt behöfver flygorganer för att med lätthet kunna flytta 

 sig från det ena svajande strået till det andra, under det 

 honan ej behöfver aflägsna sig ifrån sin engång funna nä- 

 ringsplanta, hvilken nog skänker henne tillräcklig föda. 

 Detta är fallet t. ex. med Athysanus discolor, Delplwx-, 

 Euides- och Chloriona-arternn. 



Förekomst och lemadssätt. 



Cicadarierna höra till insekter, som jemförelsevis sent 

 uppträdt på vår jord. I de äldsta fossilförande jordlagren, 

 tillhörande stenkolsperioden, finner man ej ett spår af dem.*) 

 Från Lias- perioden känner man endast en representant af 

 den första familjen, Cicadina. Under Jwra-perioden voro re- 

 dan alla våra familjer med undantag af Membraäna repre- 

 senterade, ehuru med ett ringa antal arter. Under den ter- 

 tiära perioden synas de deremot redan hafva varit temligen 

 talrika. Man finner bland lemningar från denna tid, jemte 

 en mängd typer till några utdöda slägten, former, som nära 

 öfverensstämma med ännu lefvande genera, såsom Cercopis, 

 -Aphrop/wra, Bythoscopus, Jassas och Typhlocyba. Några 

 af dessa hade under denna tid en mycket vidsträcktare ut- 

 bredning* än under den närvarande perioden. Så skall t. ex. 



