﻿100 



lateribus usqve ad marginern lateralem pectoris extensae. 

 Tibiae saltem posticae triangulariter prismaticae, saepissime 

 spinulosae. 



Denna familj, som innefattar de flesta af våra Cicadarier, 

 utmärker sig genom en i allmänhet långsträckt, mer eller mindre 

 tillplattad kropp. Hufvudet är i allmänhet bredt, ofta tillsammans 

 med ögonen det bredaste stället af kroppen. Hjessan är mer 

 eller mindre horisontal, dess framkant antingen skarpt afsatt 

 eller utan gräns öfvergående i pannan. Pannan är rigtad framåt 

 och nedåt, på sidorna tydligt begränsad, nästan alltid längre än 

 bredden, mer eller mindre convex, stundom nästan blåsformigt 

 uppdrifven, mot clypeus afsmalnande. Kinderna mot spetsen af- 

 smalnande, omgifvande de nästan alltid af en intryckt linie be- 

 gränsade tyglarna. Clypeus längre än bred, oftast tydligt afsatt 

 från pannan. Rostrum är temligen kort, bestående af 3 eller 2 

 tydliga leder. Punktögonen till antalet 2, vanligen tydliga, be- 

 lägna antingen på hjessan eller pannan eller på gränsen mel- 

 lan båda. Antennerna äro fastade i en mer eller mindre tyd- 

 lig grop på kinderna emellan pannan och ögonen; basalleder- 

 na äro korta och tjocka; borsten hårlik, stundom (hos de flesta 

 hannar af slägtet Idiocerus) med en liten plattformig utvidgning 

 nära spetsen. Pronotum af olika form, baktill alltid saknande 

 utsprång, merändels något convext. Scutellen liten, triangelfor- 

 mig. Täckvingarna äro oftast af en läderartad consistens; corium 

 med 3 eller 4 längdnerver, som på olika sätt äro förbundna; 

 clavus med tvenne enkla nerver, vanligen tydligt afsatt; mem- 

 branen bestående af 3—8 fält; ofta försedd med ett smalt hinn- 

 aktigt membranbihang. Flygvingarna oftast utbildade, hinnakti- 

 ga, försedda med tydliga nerver. Mellanhöfterna äro korta, bredt 

 kägelformiga, vid basen närmade hvarandra; de bakre transver- 

 sella, nående bröstets utkant. De främre tibierna oftast, de bakre 

 alltid, trekantigt prismatiska, nästan alllid beväpnade med täta i 

 rader ställda tornar. Bakkroppen är ofvan hvälfd, under platt 

 eller urhålkad; hos hannen äro de egentliga abdominalsegmenten 

 ofvan 7 och på undre sidan 6, hos honan kan man urskilja ot- 

 van 6, under 5 dylika. De såkallade genitalsegmenten hos hvart- 

 dera könet visa ganska väsendtliga olikheter, som lemna goda 

 kännetecken för närstående arters åtskiljande. Det sista ge»}**}* 

 segmentet hos hannen är undertill försedt med tvenne parallelt 

 löpande bakåt sträckta genitalskifvor, hvilka vanligtvis med hela 

 -re kanten stöta mot hvarandra och vid basen oftast täckas 

 en bred genitalklaff, ofvantill är det sista segmentet baktill 

 >r pIIpt mWlvp dini.t inei-m-Kt v>;i,i™,io +-i7otitip. sidoflikar, emel- 



