﻿liga sinnet, äfvensom mången äldre medborgare gevna ville 

 efter sin förmåga bidraga till ett så vackert och fosterländskt 

 ändamåls vianande. Nästan vid hvarje sammanträde före- 

 slogos och invaldes nya ledamöter och anmäldes betydliga 

 bidrag till förökande af samlingarne, som sålunda hastigt 

 tillvexte, visserligen till stor del derföre att nästan allt, som 

 hemtades, var för desamma nvtt och kärkommet, men obe- 

 stridligt är äfven att på deras riktande och ordnande en 

 utomordentlig flit och idoghet användes, och att det icke var 

 blott smicker af ordföranden, då han i hvarje af de första 

 årsberättelserna egnar i synnerhet intendenterne de amplaste 

 loford. Ibland dessa utmärkte sig synnerligen E. J. Bons- 

 dorff under den tid han innehade första intendentsbefattnin- 

 gen (åren 1830-1832) genom den stora mängd naturalster 

 af flere slag, hvarmed han riktade samlingarne, äfvensom 

 studeranderne A. Montin, R. F. Sahlberg, G. Asp och 

 J. E. A. Wirzén förmedelst den exkursion, hvilken de som- 

 maren 1830 på egen bekostnad företogo till Lappland, i vä- 

 sentlig mån bidrogo till ökande af insekt- och vext-förrå- 

 den, utom hvad de i öfrigt i likhet med kamraterna uträt- 

 tade till kraftigt befrämjande af sällskapets sträfvanden. 



Denna varma ifver och rastlösa arbetsamhet var så 

 mycket mera förtjenstfull som de yttre förhållandena voro 

 långt ifrån derföre gynnsamma. Ett tillfälligt störande afbrott 

 i sällskapets verksamhet förorsakades tidigt eller år 1831 

 genom kolerans första uppträdande i Helsingfors och univer- 

 sitetets deraf föranledda tillslutande nnder höstterminen sagde 

 år. Men andra omständigheter lade permanenta hinder i 

 vägen för densamma. Väl hade universitetet frikostigt upp- 

 låtit rum för sällskapets samlingar och låtit på sin bekost- 

 nad anskaffa hela inredningen af dem med skåp, lådor, glas 

 m. m., men så länge det sjelft var endast provisoriskt in- 

 hyst i' inspektörs-(nuvarande generalguvernörs- )husets då för 

 tiden trånga lokal, måste det utrymme, som åt sällskapet kunde 

 meddelas, hafva varit ytterst knappt tillmätet, ända tills den 

 nya universitetsbyggnaden år 1832 i sina rymligare salar 

 kunde emottaga de samlade förråden. Dock äfven sedan 



