﻿eller några beslut fattas, och att sex medlemmars närvaro 

 år 1845 bestämdes såsom tillräcklig i sistnämnda hänseende, 

 hvarjemte en pluralitet af 2 / 3 år 1847 antogs såsom befogad 

 att afgöra hvilket ärende som helst, till och med förändring 

 af stadgarne. En af sällskapets yngre ledamöter framstod 

 likväl innan kort såsom ett märkligt undantag ifrån den all- 

 männa likgiltigheten och den hotande förslappningen, och 

 denne var William Nyländer. Jemte honom får man 

 visserligen icke förbise några andra, såsom Joh. Mar- 

 tin Jak. af Tengström, Fredr. Nyländer, Magn. v. 

 Wright, Fredr. Hellström, hvilka äfven sökte att upp- 

 rätthålla verksamheten, men deras arbete, ehuru värdt allt 

 erkännande, var likväl dels afbrutet af längre mellanskof, 

 dels af kortare varaktighet, då deremot den förstnämnde 

 genom sin uthållighet gaf åt detta tidehvarfs framåtskridande 

 dess egentliga prägel, och på samma sätt som de föregående 

 kunna benämnas den Sahlbergska tiden, måste det i fråga 

 varande samt en del af det följande med skäl få namn af 

 den Nylanderska; ty han var det, som under sin härvaro 

 allt mer och mer bestämde riktningen af sällskapets sträf- 

 vanden, och äfven under sin frånvaro utöfvade han på de- 

 samma ett afgjordt inflytande, i synnerhet å den botaniska 

 delen deraf, åt hvilken han på sednare tider uteslutande 

 egnade sin kraftiga verksamhet. 



Nyländers bemödanden inom sällskapet gingo hufvud- 

 sakligen derpå ut att göra dess syftning mera vetenskaplig 

 och litterär än förut, då den inskränkte sig nästan endast 

 till samlande af naturalier och några reseanteckningar, samt 

 försöket med premiers utfästande icke haft önskad fram- 

 gång. Han påyrkade derföre ifrigt icke blott de förbanden 

 varande insekt- och vext-samlingarnes bestämmande och 

 ordnande, hvari han med ovanlig flit och arbetsförmåga 

 deltog, samt införskrifvande af naturhistoriska tidskrifter och 

 normalsamlingar, såsom behöfliga för detta ändamål, utan 

 äfven att sällskapet borde uppträda med litterära produk- 

 tioner och sålunda genom utbyte af skrifter med andra lärda 

 samfund hålla sig i jemnhöjd med vetenskapens framsteg, 



