4 



4 K. J. Valley Lehtomaisen kasvillis. ja lehtokasv. esiintym. Jaaskessa. 



Katsaus seudun maantieteeseen ja geologiaan ^). 



Jaasken pitaja kasittaa n, 400 km ^ suuruisen alueen 

 ylisen Vuoksen kahden puolen. Tasta muodostanee tarkem- 

 min tutkimani seutu runsaan kolmanneksen. 



Varsinkin Vuoksen suunnasta ja korkeuskarttoja tarkas- 

 telemalla huomaa maan suurin piirtein alenevan luoteesta 

 kaakkoon. Vaikka pohjoisessa useat maet kylla nousevat 

 yli 100 m merenpinnasta ja pitajan etelaosissa joku maen- 

 laki kohoaakin yli 90 m, niin lienevat suuret alat pohjois- 

 kulmilla yli 75 m ja laaksopainanteet 50 — 60 m korkeudella, 

 kun taas etelassa ja kaakossa laajat alat jaavat 30 m korkeus- 

 kayran alapuolelle, eika syvimmissa notkoissa olevien vesis- 

 tojen pinta ole 10—15 m korkeammalla merenpintaa. Tasta 

 jo huomaa pinnan korkeuserojen pitajan pohjoisosissa olevan 

 vahemman huomattavia kuin keski- ja etelaosissa, mutta 

 yksityiskohtaisesti korkeuskayrilla varustettuja karttoja tar- 

 kastellen nakee taman vasta selvasti. 



Epatasaisuuden saa aikaan kaikkialla esiinpistava vuori- 

 pera ja sita halkovat selvapiirteiset laaksot, joista useimmat 

 nayttavat syntyneen tektonisiin rakovyohykkeisiin, Naista 

 ovat enemman tai vahemman maajaan kulkusuuntaiset kaik- 

 kein huomattavimmat, ennen kaikkea keskisen Vuoksen paa- 

 asiassa lounaispuolella korkeiden kallioiden rajoittama laakso, 

 jota melkein suoraviivaisena voi seurata Rouhialan koskelta 

 Antrean Kuparsaareen saakka. Huomattavia laaksoja ovat 

 myos Kuurman edelliseen liittyva sivulaakso seka ne painan- 

 teet, joissa Jaaskjarven vesisto idassa sijaitsee. 



Vuoriperan muodostavat pitajan pohjois- ja keskiosissa 

 liuskeiden lapi tunkeutuneet nuoremmat graniitit. Talla 

 alueella ovat kallioiden muodot yleensa pyoreahkoja ja akki- 



I 



topografikunnan 



havaintoj 



sen kartat n:o 33 Viipuri ja n:o 35 Antrea selityksineen, samoin Suomen 



yleiskartan 



kartasto 1910. 



