14 K. J, Valle, Lehtomaisen kasvillis. ja lehtokasv. esiintym. Jaaskessa. 



i 



joja^). Jatan kuitenkin kulttuuri- ja puolikulttuuripaikat 

 tassa kirjoituksessa tarkemmin selostelematta, lukuunotta- 

 matta lehtoniittyja, joihin palaan seuraavissa luvuissa. 



Lehtomainen kasvillisuus. 



Siella, missa seudun maaperan ravintosuhteet ovat eri- 

 koisen suotuisat, tapaa lehtoyhdyskuntia. Harvassa esiintyen 

 ja ollen hyvin pienialaisia, yhta poikkeusta lukuunottamatta 

 (kts. s. 21 esim. 15) — suureksi osaksi kyllaraivauksen takia — 

 ainoastaan muutaman kymmenen neliometrin laajiiisia, eivat 

 ne yleensa anna leimaa paikkakunnan maisemille. Toisin on 

 jossain maarin asianlaita Vuoksen seka Kuurman ja tahan 

 laskevan Hiirenjoen varsilla, Jossa kasvillisuus yleensakin 

 on rehevampaa kuin muualla ja jossa vahan valia tapaa 

 pienia lehtoja penkereissa, kallion juurilla, koskien rannoilla 

 tai ojanteissa. Vuoksen varrelta on erikoisesti mainittava 



* 



Ehatoksen (vert. siv. 5) ymparistot seka koskinen ylajuoksu 



4 



ojanteineen. Kauempana naista vesistoista, Jaaskjarven jarvi- 

 reitinkin varsilla, nakee ani harvoin lehtokasvillisuutta, ta- 

 vallisesti silloin jonkun jyrkan kallion alia taikka puron 

 varrella. Pitajan karulla koilliskulmalla ei selvia lehtoja 

 ole sopivilta nayttavillakaan kasvupaikoilla, vaan vallitsee 

 tallaisissa kohdissa, esim. vuorten alia, reheva tuore kangas- 

 metsa. 



Taman perusteella ja seuraavissa luvuissa kasitelta- 

 van lehtokasvilajien levenemisen tukemana^) olen tutkit- 

 tavalla alueella eroittanut erikoisen Vuoksen — Kuur- 

 man — Hiirenjo en lehtoalueen, joka ei suoras- 

 taan seuraa mitaan edellisessa selitettyjen maalajien le- 

 venemisrajoja, vaan tarkoittaa aluetta, jossa lehtokasvilli- 



Kts. tarkemmin luvusta .,ViIjelyksen suhteesta lehtokasvillisuu 

 teen" s. 34—39. 



2) Vert, myos esitysta s. 5, 7—8, 10 ja 13. 



