Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 47, N:o 1. 



11 



tiden pa efterkalken. Alia syntes dock vara pigga och lek- 

 fulla. Det var en liten idyll att under augustikvallarna be- 

 vittna loarnas familjelif. Ungarna tumlade ora med hvar- 

 andra eller ansatte sina foraldrar, tills far blef otklig och 

 sokte sig ro i tallkronan. Men plagoandarna antrade som 



sjoman efter honom, tills ban med den breda tassen gaf dem 

 en grundlig afbasning. Da lemnade de honom i fred och 

 kastade sig ofver sin beskedliga mor, som talmodigt uthar- 

 dade alia deras handgripliga upptag. Vid utfodringen de- 

 lade hannen med sig och gaf alltid de basta bitarna &t un- 

 garna och makan. Gaf man at lodjuren t. ex. samtidigt en 

 kanin och hastkott, nojde sig far med det senare; och ut- 

 gjordes kvallsransonen blott af en storre kanin, knackte 

 hannen alltid forst nacken pa sitt redan doda offer och 

 uppslet brostet, hvarefter ungarna fingo ata sig matta af 

 de blodfyllda inalfvorna och slita at sig hvad dem behagade, 

 forran far sjalf tog vid med anrattningen. 



Pa nyaret 1918, da ungarna skulle flyttas till en skild 

 bur, lyckades en af dem rymma. Pa dagarna holl den sig 

 dold, antagligen i nagot trad, men vid morkrets inbrott 

 smog den sig till foraldrarnas bur. Har mottog den af var- 



— ehuru den 

















daren mat, men lat sig icke ofverrumplas — 

 Hkasom syskonen och foraldrarna tidigare vant sig vid att 

 taga foda ur handen. Efter fern dagar infangades den dock 

 i forstugan till loburen, som gillrats med ett snore, medan 

 vardaren inne hos gamlingarna serverade nyss dodad, varm 

 kanin. 



Tyvarr insjuknade den gamla hannen pa nyaret i ett 

 slags skorbjugg, yttrande sig i variga svulster a kakar och 

 kinder, tydligen resultatet af den krigstidsdiet, — synbarligen 

 infekterade rantor af slakthast — hvarmed karnivorerna pa 

 holmen under hela senhosten fingo halla till godo, och som 

 bland rofdjuren kraft sa manga offer. I borjan af mars af- 

 led en af de kraftigare ungarna i samma sjukdom och lill- 

 ungen dukade under af allman svaghet. Numera, juni 1919, 

 finnes blott den gamla honan i lifvet. 



m 



