62 Palmgren, Hogholmens zoologiska tradgard aren 1888 — 1918. 



fodan — strafodret — utgores af lof, om vintern dartill unga 

 tallskott, grutan af hafre i mindre och individuellt afpassade 

 kvantiteter. Dessutom aspstammar och storre kvistar som 

 algen garna gnager barken af. Vid minsta antydan till 

 diarrhe eller motsatsen maste genast hafren eller dess sur- 

 rogat, ragbrod, bortlamnas fran matsedeln. For hjortdjur i 

 allmanhet ar dietetiska storingar olycksbadande och kan, 

 isynnerhet hos kalfvar, inom nagra dygn eller timmar leda 

 till exitus. Algen ar harvid den kinkigaste af dem alia. 

 Och da publiken icke kan lata bli att bona fide mata djuren 

 med brod — rysslimpa ar det varsta som finnes — oaktadt 

 bade anslag och tillsagelser, ar ofta olyckan framme utan 

 att mera kunna forhindras. Som exempel kan anforas att 

 den alldeles tama algen fran Kauhajoki (2 B) inom forlop- 

 pet af ett enda dygn skattade at forgangelsen, tack vare 

 de tragna omsorger i form af olika brodg&fvor goda m 

 niskor agnade den af ledsnad ofver skiljsmassan med mat- 

 modern hogljudt klagande kalfven. Ett par algkalfvar (7 A 

 & 6 B) dukade under till foljd af en haftig forkylning med 

 atfoljande inflammation i digestionsapparaten. P^ grund af 

 den olidliga hettan i algstallet under dagarna for deras an- 

 komst instangdes de icke for natten utan tillatos ligga ute 

 i inhagnaden. Den andra natten utbrot plotsligt ett vald- 

 samt askvader och kalfvarna forstodo ej af sig sjalfva att 

 genom den vidoppna dorren soka sig skydd for skurarna. 

 Foljande dag voro de redan i dodens garn. En marklig 

 akomma, och som det visade sig af smittosam art, led den 

 i stadshamnen infangade ungtjuren (2 A) af. Kroppen, sar- 

 skildt hufvud och hals, var betackt med fran knappt skonj- 

 bara anda till paronstora vartor pa en tunn stjalk. Hos en 

 annan alg (3 A) visade sig samma exzem nagot senare, 



bortopererades och aldrig sedermera aterkommo. Slut- 

 ligen kan i korthet beroras fallet 8 A. Den unga kalf- 

 ven holls af lokalbrist instangd i en torn lada, hvars dubbel- 

 dorr for den tryckande varmens skull lamnats oppen, medan 

 tilltradet i stallet afsparrats med meterhogt natgarde. En 

 natt praktiserade sig kalfven ut och upprispade bukskinnet 



som 



