Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 47, N:o 1. 63 



och de ytligare musklerna pa nagon skarf a lindornas jarn- 

 tradsstangsel. Saret tvattades, desinficierades och hopsyddes, 

 men begynte under rotmanaden allt mer och mer ilskas. 

 Suturerna skuro igenom, sarkanterna hopsyddes £nyo flera 

 ganger, medan en varig brand holl pa att utveckla sig i 

 sarkanalen. Till slut fanns ingen annan rad att bortklippa 

 de sondertrasade, gangrenosa hudflikarna och anlagga ett 

 bukbandage. Och riktigt, en sekundar hud bildade sig ef- 

 ter hand och tackte slutligen hela sarytan. Men algen 

 afstannade harefter i tillvaxten, hornkronan missbildades 

 och hela dess upptradande bar prageln af n&got sjuk- 

 ligt och senilt. Da inom tvenne ar ingen forbattring for- 

 marktes sattes dodsdomen i verkstallighet. En liten, full- 

 komligt naturlig regel vid utfodringen ma annu omnamnas. 

 Emedan artens stora hangande ofverlapp synbarligen sam- 

 manhanger med dess satt att afbeta buskar och trad, ej 

 orter och gras, bora karfvarna och tallriset bjudas algarna 

 t'ran en hogre plats, t. ex. upptradda pa spett i traden. Algen 

 har mycket obekvamt att uppfanga och afrifva barren och 

 lofven fran kvistarna, ifall dessa ligga strodda pa marken, 

 hvarjamte de naturliga digestionsrorelserna undertryckas. 

 Det var komiskt att se en af algkalfvarna (8 B) praktiskt 

 losa detta problem. Den saftiga men korta mattan af gat- 

 kamill (Matricaria discoidea) i alginhagnaden lockade kalf- 

 ven, men den trottande stallningen vid bete besvarade den. 

 Da foil kalfven framofver „pa kna M och rorde sig pi detta 

 satt lange och val omkring i det grona, mumsande och 

 idisslande af hjartans lust. 



Att jag har relaterat enskilda fall af Hoghoims-algarnas 

 sjukdomshistoria har sin grund i en onskan att skanka lasa- 

 ren en inblick i de svarigheter, som mota vardaren vid vilda 

 djurs domestikation och att pavisa den mangen gang 6m- 

 taliga papasslighet som krafves for ett gynnsamt resultat. 

 Sasom af tabellen framgar uppnadde Lisa och Onni (1 B & 

 1 A) i djurgarden en alder af resp. 8 och 9 ar, Jussi (4 

 5 ar och vasaiterna Wille och Maja (6 A & 4 B) 6 ar. 

 traffande det forstnamnda paret, som salunda af hela sin 



Be- 



