2 Munsterhjelm, Om Chironomidernas agglaggning och aggrupper. 



tande fardiga delen av aggruppen hjalpte till vid aggruppens 

 utbefordrande. En god forestalling av den huvudsakliga 

 gangen av agglaggningen hos Clunio syzygialis far man ur 

 Chevrel's beskrivning (1894; 593). Hos Chironomus dor- 

 salis ha Mi all och Hammond (1900; 9) bl. a. iakttagit 

 samma forfarande kort forran agglaggningen vidtar som 

 Balbiani, men funnit, som Ritter, att aggruppen forst 

 som fardig fastes av honan vid fasta foremal i vatten. 

 M i a 1 1 har redan tidigare (1895) upptecknat iakttagelser over 

 Chironomiders agglaggning. Johannsen giver tvanne upp- 

 lysande skildringar (1905; 105, 107) av forfarandet vid agg- 



av Ceratolophus sp. och Sphcsromyas (Palpomyia) 

 argentatus. Hasper har iakttagit (1911; 546—47, fig. A) 

 fangade honor av Chironomus confinis? lagga agg och giver 

 en lang beskrivning harom. Han nailer ock fore, att agg- 

 gruppen forst fastes av honan vid underlaget (ibland satt 

 honan pi. vattnet under agglaggningen). Han har iakttagit, 

 att aggruppen stodes av tredje benparets tibier. Figuren, 

 som visar honan i agglaggningsstallning, aterger, liksom 

 Balbiani's bagge figurer, oriktigt aggmassans uttradande 

 mellan hypopygierna. Wesenberg-Lund beskriver(1913; 

 270), huru honorna av Cricotopus silvestris i molnliknande 

 svarm flyga over stallet for agglaggningen eller sitta dar 

 byggande sina aggruppskolonier. Senare (1915; 400— 01 r 

 fig. 319—20) skildrar han en Ceratopogon-zxts intressanta 

 forfarande att under flygning lagga sin strangformiga agg- 

 grupp. N e e d h a m's beskrivning 1906 over „The egg-laying: 

 of Chironomus annularis" har jag ej haft tillfalle att se. 



Uppgifterna om Chironomiders aggrupper aro talrikare r 

 men de inskranka sig oftast till blott korta omnamnanden. 

 Blott i fa fall aro beskrivningarna mera fullstandiga. Det 

 ar forst i borjan av innevarande arhundrade, som dessa 

 uppgifter oftare borja upptrada i litteraturen, som behandlar 

 ifragavarande myggor. Pa 1800-talet aro redan uppgifterna 

 av detta slag ratt sparsamma, och fran aldre tider saknas 

 de nastan helt och hallet eller aro de osakra. I sitt arbete 

 om de eucephala mygglarverna citerar Meinert (1886; 379) 



