

Om agglaggningen. 



1 regeln bereder det ej stora svarigheter att erhalla 

 aggrupper av Chironomid-arter. Det galler blott att under 

 svarmningstider pa lampliga lokaler hava i graset pa svarm- 

 ningsstallena eller over vattenytan, nar agglaggningsflykten 

 begynt. Man innesluter darpa de fangade honorna i tamligen 

 vida, flatbottnade provror eller flaskor med vid mynning 

 medels ett stycke gas och gummiring. Dessa karl bora 

 innehalla nagot vatten, och det ar lampligt att satta in i 

 dem ett grasstra. En del sma, kvicka arter undga en latt 

 vid infangandet, om man anvander glesare havar, vilka van- 



ligen 



nog aro de mest anvandbara. Sa undgick mig den 



Hlla och kvicka Corynoneura scutellata lange fullkomligt trots 

 sin allmanna forekomst, tills jag av en handelse kom att 

 anvanda en tatarehav. En del arter aro i fangenskap mycket 

 troga att lagga agg. Framst ma har namnas Ceratopogo- 

 niderna. Av Ceratopogon rostratus fick jag tva aggrupper 

 forst efter ett 20-tal fruktlosa forsok. Detsamma galler en del 

 Tanypider. Procladius nervosus t. ex. sitter dygn efter dygn 

 ororlig, eller ock flyger den oavbrutet efter skymningens 

 inbrott till langt in pa natten. Man kan av dessa arter ratt 

 ofta fa en skadad aggrupp eller en abnormt lagd. Samma 



troghet har 



jag funnit hos Chironomus lugubris, Ch. prasi- 



natus och Tanytarsus flavipes, vilken lagger aggrupper egent- 

 ] igen blott om den blivit infangad under agglaggningsflykt. 

 *%ra av de arter, som av mig fangats, ha ej alls lagt agg. 

 Sadana aro Chironomus rufipes (?), Ch. Histrio, Ablabesmyia 

 varia och Abl. carnea samt Forcipomyia egens. Av dessa 



