54 Munsterhjelm, Om Chironomidernas agglaggning och aggrupper 



Aedes forekommer det enligt Griinberg (1910; 90), att 

 honan lagger enstaka agg eller sma grupper av 5 — 7 agg. 

 Hos Tipulidce har man aven lagt marke till ett enahanda 

 satt vid aggens avlaggande. Sa anfor Wesenberg-Lund 

 (1913; 257) en Tipula-avt (arter?) och enligt Needham 

 Dicranomyia simulans samt (1. c. 258) Phalacrocera replicata, 

 som han sett lagga 4 — 6 agg pa samma stalle; Tipula in- 



fuscata lagger enligt 



—4 agg i sprickor 



i jorden. Sparsamt tyckes detta satt forekomma hos Tricho- 

 ptera och Ephemeridce. Om de forra sager Silfvenius 

 (1906; 63), att Rhyacophila nubila „weicht in dieser Hinsicht, 

 nach Mitteilung von Herrn Weurlander, von den anderen 

 Trichopteren ab, indem die Eier einzeln entlassen werden" 

 och (I. c. 69), att en del honor kunna avbryta agglaggningen 

 pa en kort tid, for att fortsatta den pa ett stalle nara intill. 

 Bengtsson har funnit (1913; 285) hos Leptophlebia mar- 

 ginata bland Ephemeridce, att aggen avlaggas ett och ett 

 eller i grupper av nagra stycken, vilka genast kunna skilja 

 sig at. 



I aggrupperna av huvudgrupp HI omgivas annu aggen 

 vart for sig av ett vaggslem, men det kommer redan till 

 radanordning av dem, pa grund av det delvis eller helt och 

 hallet sammanflytande ytslemmet. Arret ar alltid over ag- 

 gets caudalpol. Typisk for denna grupp ar aggruppen av 

 Chironomus flavus (PL II, fig. 28, 29). Har tyckes till en 

 borjan en normal aggstrang forefinnas, men nar ytslemmet 

 hunnit svalla upp i vattnet, ser man aggen i gles slingrande 

 rad vart och ett omgivet av sitt tjocka, slutna vaggslem 

 samt inbaddat i ett gemensamt ytslem. Borjan till denna 

 radanordning patraffar man hos Tanytarsus tenuis (PL W> 

 fig. 67, 73, 76), vars aggrupper, resp. agganhopningar, visa 

 en rik omvaxling, vad byggnadssattet vidkommer. Aggruppen 

 kan vara delad i smarre eller storre delar av hastsko-, 

 oregelbundet spiral- eller annars godtyckligt buktande form, 

 och de sarskilda vaggslemmen klibba antingen direkt vid 

 varandra eller sammanhallas av ytslemmet. I aggrupper 

 av Tanyt dissimilis (PL HI, fig. 54, 55) har det kommit till 



