96 Mansterhjelm, Om Chironomidernas agglaggning och aggrupper, 



Aggrorsslemmet forsvinner i en del aggrupper genom 

 uppmjukning. Stundom synes det blott som en fin ljusbry- 

 tande linje, ibland ar det tunnare eller tjockare, men be- 

 gransat av en skarp inre och yttre kontur samt starkt ljus- 

 brytande och fast. Av ytslemsnatur ar dock det mellersta 

 skiktets slem i de treskiktade och ej sallan det yttre skiktets 

 i de tvaskiktade aggrorsvaggarna. Methylenblatt och neutral- 

 rott farga det och isynnerhet stodjetradarna starkt, likasa 

 eosin. Detta slems kanter vid sommen, eller da de mer eller 

 mindre framtrada som fria stodjetradar, aro vanligen fastare 

 an sjalva aggrorsvaggen. Sommen ar ofta en foga bestandig 

 bildning; vid slemmets uppsvallning oppnar den sig (PL V, 

 fig. 34—40, s). Bast bibehalles den i de trad- och slang- 

 formiga aggrupperna (t. ex. i PI. I, fig. 4), men kan hos en 

 del arter vara stallvis oppen, hos Tanyt. albipes ibland 

 langs hela sin utstrackning. I sackformiga aggrupper ar den 

 ibland vidoppen i hela sin langd (Ch. nubeculosus, formod- 



ligen Ch. pallus). I aggrupper med spiraligt lopande agg- 

 rad aro somkanterna icke mera parallellt lopande vid var- 

 andra, utan tvinnade omkring varandra, mer eller mindre 

 tatt (Ch. tendens) eller losare (Tanyt. flavipes, PI. V, fig- 40 )> 

 sa att det dock redan kommit till bildning av stodjetradar. 

 Dessa hanga samman med aggrorsvaggen, vilken hos den 

 forra arten utgar fran stodjetradarna, bildande alghornartade 

 veck och bucklor (PI. V, fig. 41), hos den senare, bildande 

 fina tvargaende veck. Men i aggrupper med hastskofor- 

 migt hoger-vansterlopande aggrad ar sommen alltid oppe" 

 och stodjetradarna vanligen fria; sammanhangande med agg 



rorsvaggen aro de hos Tanyt. fatigans (PI. V, fig. 2), Tanyt. 

 Spec. HI (PL III, fig. 82), Tanyt. Spec. IV, Ch. Spec. W och 

 i borjan hos AM. nebulosa. Spar av denna gemenskap ses ej 

 sa sallan i form av fina ljusbrytande tradar har och var, 

 isynnerhet i de skarpare krokarna; de utga fran stodjetra- 

 darna och antyda veckningar i aggrorsvaggen, Ch. viridulus 

 (PI. V, fig. 38), Ch. Spec. IV (PI. V, fig. 17, 36) o. a. D e 

 lopa jamsides utan att tvinna sig kring varandra, ibland uti 

 mycket sirliga och regelbundna slingor. Dessa slingor aro 







