Acta Societatis pro Fauna et Flora Fennica, 47, N:o 2. 105 





synnerligen lost, aggen falla ur raden at olika hall, och agg- 

 gruppens volym kan forstoras anda till 8—10 ganger. Da 

 detta sker aven hos aggrupper, som under normal varme 

 bibehalla sitt slem oforandrat till ofta langt efter klack- 

 ningen, och jag i det fria funnit sadana uppmjukade och 

 forandrade aggrupper foretradesvis under hogsommaren och 

 i puttar pa strandklippor och i grunda vikar, anser jag, att 

 slemmets uppmjukning atminstone huvudsakligen beror pa 

 for hog varme hos omgivningen. Thienemann och 

 Zavrel ha gjort (1916; 625) dylika iakttagelser angaende 







\ 



aggrupper av Psectrotanypus brevicalcar, men saga ej n&got 

 om varmeforh&llandena. Slem, som ej uppmjukas av var- 

 men har jag funnit i aggrupper av Corynoneura scutellata, 

 Bezzia- och Palpomyia-arter. 



Jag kan icke med sakerhet anfora nagon iakttagelse, 

 som skulle tyda pa, att de nyklackta Chironomid-larverna 

 skulle anvanda slemmet eller chorion som sin forsta foda. 

 Om nyklackta larver av Clunio syzygialis sager Chevrel 

 (1894; 595), att de h&Ua sig i slemmet nagra timmar „et 

 semble y puiser sa premiere nourriture". Sannolikt ar, att 

 larverna fortara mikroorganismer, som event, finnas i slem- 

 met Enligt Silfvenius (1906; 88) fortara unga Tricho- 

 Pter-larver mikroorganismer i slemmet och aggskal samt 

 enl. Mc. Lachlan huvudsakligt slem och aggskal. Aven 

 anses a ena sidan, att grodlarver fortara slem som forsta 

 f6da, a den andra drages detta i tvivel. Om temperatur- 

 forhallandena aro normala droja de nyklackta Chironomid- 

 Iarverna i regel blott nagra fa timmar i slemmet, och ser 

 m an dem under denna tid rora pa mundelarna, sa ar det, 

 medan de bana sig vag i slemmet. Huvudets oupphorliga 

 tryckning nerat giver snarare intryck av, att Jarverna, efter 

 att ha gripit i slemmet med mundelarna, forsoka riva det 

 isar. Ar temperaturen ogynnsam, stanna larverna t. o. m. 

 l ~~ 2 dygn i slemmet, men da aro de foga rorliga; de ligga 

 gyttrade i hopar och rora ej heller pa sina mundelar. 



Om den slem- eller kittartade substansens betydelse 

 hos de Chironomider, som lagga sina agg pa det torra, 



