118 



vid alla flyga skrikande emot den ankommande och sålunda- 

 förråda kullens vistelseort. Samma bo begagnas flera år i 

 rad. Att fogeln förtär annan föda än kött, erfor jag en dag 

 år 1884, dä jag från mitt rum observerade en tornfalk, som 

 utanför min gårdsplan hastigt slog ned på något och satte sig 

 på en stubbe att förtära sin fångst; dä jag skyndade dit, fann 

 jag lemningarna af måltiden, nämligen ben och vingar af en> 

 torndyfvel. Man får ofta under somrarna se flere stycken af 

 dessa foglar tillsammans, lekande och förföljande hvarandra. 

 Astur palumbarius L. En af de farligaste fiender till 

 fogelverlden. Förekommer här öfverallt och uppehåller sig 

 vanligast i skogstrakterna, men infinner sig till bebodda trak- 

 ter för att jaga. Han utvecklar en ovanlig list och djerfhet 

 att åtkomma sitt rof, hvilket han uppsöker öfverallt. Den 6 

 april 1885 observerade jag en mängd kråkor, hvilka under 

 oväsen och skrik sväfvade öfver en viss punkt i en litea 

 skogsdunge, som omgifver min trädgård, och stundom slogo 

 ned. Jag hastade dit, hvarvid kråkorna försvunno, men i 

 detsamma uppflög från ett busksnår en dufhök och satte sig 

 ett stycke från mig; strax derpä uppflög äfven ett par rapp- 

 höns, hvilka dufhöken således försökt gripa på marken. Oak- 

 tadt den nu blef bortskrämd, återkom den några dagar derpä 

 och lyckades då gripa den ena af rapphönsen, hvilka hela 

 vintern uppehållit sig kring min bostad; måhända lyckades 

 den senare gripa äfven den andra, emedan jag efter en tids 

 förlopp ej mera såg till henne. Som exempel uppå att höken 

 äfven på marken försöker gripa sitt byte, kan jag anföra hvad. 

 en bonde i Pudasjärvi under min vistelse derstädes berättade 

 mig. Han var en dag om hösten ute för att skjuta skogs- 

 fogel, då han i ett tätt snår hörde ett förunderligt hväsande 

 och prasslande. Yid närmare undersökning befanns det vara 

 en hök (efter beskrifning en dufhök), som försökte gripa en 

 orre. Hvarje gång höken med ett hväsande ljud och utbredda 

 vingar störtade emot orren, hastade denne undan och undvek 

 alltid höken genom en hastig vändning åt sidan, dä deremot 

 höken i sin ifver ständigt störtade rakt fram. Foglarne voro 

 så upptagna, att de ej observerade karlen, som länge stod ocli 



