Om Carex helvola Bl. 71 



kantens sträfhct, axfjällens form och teckning m. fl. af väx- 

 tens mest i ögonen fallande egenskaper. 



En anatomisk midersökning af de i Iråga varande for- 

 mernas rhizom, stjelk och blad har, så långt jag hunnit ge- 

 nomföra densamma, gifvit samma utslag. I förhoppning att 

 framdeles kunna lemna en utförligare framställning härom 

 nödgas jag för ögonblicket inskränka mig till en enkel för- 

 säkran att så är förhållandet. Exempelvis må blott i kort- 

 het anföras rhizomtvärsnittets utseende. 



Gentemot C. canescens karakteriseras detsamma hos 

 C. norvegica utom genom sin betydligt större diameter af 

 den inre barkens nästan fullständiga förstöring; centralcylin- 

 dern har ej att uppvisa starkt förtjockade eller sklerotise- 

 rade celler; den inre kransen af kärlknippen är skild från 

 den yttre af normala, stärkelseförande märgceller; kärlens 

 diameter är öfver hufvud nära nog lika med märgcellernas, 

 och silrören äro mycket vida och stora; i följd häraf er- 

 håller centralcylinderns tvärsnitt ett drag af likformighet 

 alltigenom, som är ganska karakteristiskt. — Hos C. ccme- 

 scens qvarstår inre barken i form af talrika radiära cellplat- 

 tor, hvilka förbinda yttre barken och centralcylindern; i 

 denna senare förefmnas starkt sklerotiserade, stärkelseförande 

 celler, hvilka dels utåt begränsa centralcylindern, dels sträcka 

 sig mellan samtliga kärlknippen, förbindande dem till en fast 

 ring omkring märgen; såväl kärl som silrör äro trängre än 

 hos C. norvegica. I alla dessa afseenden är C. helvola fullt 

 intermediär, och det samma är förhållandet i afscende å luft- 

 lakunernas storlek och antal i stjelk och blad, pallisadpa- 

 renkymets och klyföppningarnas uppträdande i stjelken, kärl- 

 knippenas antal i bladet o. s. v. 



I Helsingfors trakten uppträder C. helvola auctt. fenn. 

 eller C. pseudohelvola nob., såsom jag på nedanangifna grun- 

 der vill kalla den finska formen, vanligen ymnigt och i säll- 

 skap med C. canescens och C. norvegica; dess ståndort är i 

 allmänhet våtare än den förra, men torrare än den senare 

 artens. Sålunda antecknades på en äng i närheten af Kai- 

 tans i Esbo följande om arternas förekomst: C. norvegica 



