Om Stellaria liebecalyx Fenzl och St. ponojensis A. Arrli. 195 



caule erecto glahro, foliis Imeari-lanceolatis glahris, hradeis 

 ciliatis, calyce ptihescente'' . „Nur aus der Gegend von Ar- 

 ehangel gesehen und vielleicht mit St. hebecalyx Fenzl in 

 Bupr. Fl. Samoj. p. 26 vhereinstiimnend" ^). ütan tvifvel 

 är denna identisk med formerna från Mesen och Kasclika- 

 rantsa. Åtminstone passar Regels beskrifning förträffligt in 

 på dessa och också fyndorten, Archangel, talar för ett så- 

 dant antagande. 



Äfven Meinshausen 2) är böjd att frånkänna St. liebe- 

 calyx Fenzl arträtt, men han ställer densamma „einstwei- 

 len" under namnet lasiosepala såsom en „durch breitere Blät- 

 ter und behaarte Kelchblätter ausgezeichnete Form" under 

 St. glaiica. Om denna form, hvilken härstammar från de 

 syd-uralska bergen, verkhgen, såsom Meinshausen antager, 

 är fullkomligt identisk med St. hebecalyx enl. Fenzls diag- 

 nos, kan jag ej afgöra, då några exemplar af densamma 

 icke stått till mitt förfogande. Alldeles afgjordt är det icke, 

 ty brakteerna äro enligt denna „haud "ciliatge", på Meins- 

 hausens exemplar åter „gewimpert". Däremot är det otvif- 

 velaktigt, att var. lasiosepala Meinsh. och den ofta nämnda 

 Ruprechfska formen från Mesen icke tillhöra samma form. 



Det framgår sålunda af allt, att de resp. autorerna be- 

 träffande den s. k. St. hebecalyx.^ dess natur, affmitetsförhål- 

 1 anden och begränsning äro af tämligen olika mening, ja 

 Riqwecht själf har förenat tvenne vidt skilda former under 

 detta namn. I motsats till Trautvetter 3), som betraktar 

 alla de nämnda formerna som synonyma, anser jag derföre att 

 St. hebecalyx bör uppfattas som ett kolWktivt namn för la- 

 siosepala former af St. graminea L., xmlustris Ehrh. och må- 

 hända äfven andra arter. En sådan form är St. glcmca var. la- 

 siosepala Meinsh., en annan är St. graminea L. var. hebecalyx 

 Regel, hvartill Ruprechts exemplar hänföra sig; en tredje 

 vore den Fellman-Brennerska formen från Kolahalfön. 



*) Regel, Reisen in dem Süden von Ostsibirien ausgeführt in den 

 Jahr. 1855—59 durch G. Badde, Moskau 1862, Bd I, 2 p. 406. 



-) Kursiveringen af förf, 



^) Trautvetter, Incrementa Flor» Phenogama? Rossicae. Petro- 

 poli 1882, p. 136. 



