4 John Sahlberg. 



peiska arten af detta slägte, Diphysis Serraiula' Panz., och 

 dessa äfvenledes väsentligen afvika från alla öfriga kända 

 biarters, anhåller jag att jämväl få för Sällskapet förevisa ett 

 af dessa samt närmare redogöra för deras arkitektur. 



Likasom de flesta arter af slägtet Megachile, gräfver 

 äfven ifrågavarande bi sitt bo i jorden, men ställer icke cel- 

 lerna i en enda rad utan i form af en klyka eller ett Y. 

 Hvarje cell är klubblikt cylindrisk, d. v. s. smalare vid basen 

 och mot spetsen rundadt tilltjocknandc, ungefär 3 gånger så 

 lång som största bredden samt lindrigt krumböjd. Väggarna 

 bestå af ett tjockt lager af tallkåda, hvarpå på tvären äro 

 fastsmetade på 1 — 3 millimeters afstånd från hvarandra om- 

 kring 3 millimeter breda och ända till 25 millimeter långa 

 jämnbreda bladstycken, hvilka gördcUikt omsluta cellen och 

 i spetsen betäcka hvarandra. Hvart och ett af dessa blad- 

 stycken är afbitet från ett blad af Epilohium angustifolium ^) 

 långsmed dess sidokant, sålunda, att den genom bitande 

 uppkomna kanten är oregelbundet tandad. Alla dessa bladrem- 

 sor äro ställda så, att den naturliga bladkanten är riktad 

 mot cellens tjockare ända. De ifrågavarande bladgördlarna 

 hafva väl till hufvuduppgift att sammanhålla kådcellens väg- 

 gar och aihålla jordpartiklar att fästa sig därvid, men ge- 

 nom den uddsågade kanten pryda de tillika cellen i likhet 

 med rimsor eller spetsar på en klädning. 



Då således äfven denna arkitektur betydligt afviker från 

 öfriga kända arters, bland annat däri, att cellens hufvudmassa 

 består af kåda, kunde man anse ifrågavarande bi utgöra 

 exempel på en nionde grupp, hvilken vi kunde kalla 

 Kådsmetare-bin (Harzbienen). 



^) Dr. O. Kihlman har haft godheten mikroskopiskt under- 

 söka dessa bladstycken och dervid bekräftat, att de härleda sig 

 från denna växtart. 



-<?r®S" 



