Om fiskarnas geografiska utliredning i ryska Karelen. 175 



gor om samma sjö eller ock rättat mig efter den mest för- 

 troende ingifvande meddelaren. I allmänhet känner dock 

 karelaren, som sagdt, utmärkt väl sin fiskfauna, åtminstone 

 de matnyttiga arterna, så att föga skäl finnes att befara 

 större oriktigheter beträffande dem. Snarare kan detta vara 

 fallet beträffande de mindre, till föda icke använda, arterna. 

 Sålunda har jag skäl att antaga, att benämningen ,,kivikala" 

 på många orter utgör ett kollektiv-namn för all slags bland 

 bottenstenar förekommande småfisk, t. ex. Cottus gobio, Co- 

 hitis barbatula och Flioiinus apliya. 



Af de c. 6,900 arter ^) fiskar, som hittills äro kända från 

 vår jord, hafva inalles 110 arter anträffats inom vårt natur- 

 historiska område. Af dessa äro 31 uteslutande sötvatten- 

 fiskar, 13 dväljas såväl i sött som salt vatten 2). Bland dessa 

 44 arter har jag gjort anteckningar om de 23 arter, hvilka 

 veterligen förekomma i det undersökta området. 



Oaktadt detta låga artantal måste sjöarne och älfvarna 

 i ryska Karelen betecknas såsom fiskrika, i jämförelse med 

 vattendragen på samma bredd i Finland. Men detta har sin 

 grund uteslutande i befolkningens gleshet. Där en enda större 

 by hgger vid stranden af en mindre eller medelstor sjö, är 

 denna i regeln tämligen fiskfattig. Sådana sjöar äro Muu- 

 järvi, Rukajärvi, Jyskyjärvi m. fl. Afven stockflötning har i 

 vissa älfvar verkat menligt på fisktillgången. Detta är mest 

 öfverklagadt vid Koitajoki, men äfven, ehuru med mindre 

 skäl, vid Kemijoki. Några grunda sjöar hafva under stränga 

 vintrar bottenfrusit, utan att fisk i nämnvärd grad ännu hun- 

 nit samla sig till dem. Detta är fallet med Häräyslampi, 

 som förr var mycket fiskrik, och i hvilken nu endast Cottus 

 gobio anträffas. 



Efter det inlandsisen dragit sig tillbaka från detta om- 

 råde, voro naturligtvis alla slutna bäcken vattenfyllda, men 

 fisktoma. Långs de småningom danade älfvarne och bäc- 

 karna hade fisken tillfälle att sprida sig till de nybildade 



1) A. R. Wallace. Die geogr. Verbreitung der Thierc. Dresden 

 1876, II, pag. 466—506. 



2) K. E. F. Ignatius. Finlands Geografi. H:fors 1SS5. l:sta delen, 

 2:dra haft. pag. 402. 



