lakttagelseomradets topografi och de olika ståiulorteriias 

 fågelfauna. 



Bland de öar, som till ett relativt fåtal bilda en gles 

 skärgård långs kusten af Bottenhafvet från trakten af Brahe- 

 stad upp till Torneå, intager Karlö genom sin storlek främsta 

 rummet. Ön, som befinner sig ungefär 4 sjömil vesterut 

 från Uleåborg, beräknas hafva en längd af ungefär 2 mil 

 från norr till söder samt lika många mil på längsta distansen 

 från vester till öster. I den tid som är består Karlö af en 

 enda sammanhängande landmassa med smärre insjöar och 

 bäckar, med långt inskjutande vikar och uddar af relativt 

 stor utsträckning. Men så har ej alltid varit förhållandet. 

 Ännu lefva på ön personer, som komma ihåg den tid, då 

 med ön numera sammanhängande delar bildade själfständiga, 

 från den egentliga moderön skarpt afskilda öar. Sådana äro 

 de med hufvudön numera fast förenade delarne Santonen 

 (Sandön) och Hanhinen (Gåsön). För några tiotal år sedan 

 bestod det nuvarande Karlö således af 3 större öar: Hai- 

 luoto (egentliga Karlöj, Santonen och Hanhinen, samt några 

 smärre holmar i Hanhinens omedelbara närhet. Men som 

 en följd af strandliniens successiva förskjutning, inträffade det 

 snart, att Santonen och Hanhinen förenades med hufvudön. 

 Denna förening är fullständig, hvad förhållandet emellan 

 Santonen och egentliga Karlö angår. Däremot förefinnes ännu, 

 som en rest af det forna hafvet, emellan Hanhinen och den 

 egentliga ön ett sund af obetydlig bredd, som vid högt vatten- 

 stånd faktiskt skiljer Hanhinen från Karlö, vid lågt vatten- 

 stånd åter är nästan uttorkadt. Några från Hanhinen ännu 

 för något årtionde sedan skilda öar äro numera vid vanligt 

 vattenstånd äfven förenade med Hanhinen. 



Karlö med sin relativt obetydliga höjning öfver hafs- 

 ytan måste naturligen anses först ganska sent hafva fram- 

 födts ur Bottenhafvet. Ännu i den dag som är pågår en 



