228 J. Alb. Sandman. 



5 uppmätta kullar hafva följande storlek: 

 43,0. 41,4. 41,0. 40,8. 42,6. 41,9. 41.0, 38,9. 



29,2. 29,4. 29,5, 28,8. 30,1. 30,4. 31,1. 29,7. 



42.5. 42,5. 41,9. 41,0. 40,9. 40,5. 



28.6. 28,0. 28,7. 29,6. 29,8. 29,5. 



39,5. 39,3 . 38 ,9. 

 29,9. 30,0. 29,6. 



Vanellus cristatus L. 



Våren 1886, medan hafsisen ännu lag orubbad och 

 endast smärre vattenpussar ännu funnos på land, infann sig 

 en tofsvipa på åkerfälten vid Potti gård. Fågeln visade sig 

 endast ringa skygg och blef skjuten af gårdsfolket. Senare 

 på vårsommaren var jag i tillfälle att se delar af denna 

 fågel och blef det sålunda möjligt att konstatera arten. Under 

 sommaren 1889 hade ett par af denna art hela sommaren 

 vistats på en sank kärräng invid kyrkobyn. Man påstår sig 

 äfven senare på sommaren hafva sett modren med sina 

 späda ungar. 1890 uppträdde tofsvipan i flere par och häckade 

 äfven. Ägg af arten hittades nämligen den 20 maj (2 kullar) 

 samt äfven senare (den 10 juni 4 ägg med fuUgångna ungar). 

 1891 besökte arten ön, men öfvergaf densamma. 



Nunienius arquata L. 



Storspofven hör till de allmännast förekommande va- 

 dare på ön. Öfverallt, där lämpliga lokaler för hans existens 

 förekomma, dröjer han ej att infinna sig och gifver med 

 sitt vaksamma och rörliga väsen lif åt hela lokalen. Sålunda 

 träffar man honom på öns kärrängar, men allra talrikast 

 på de vidsträckta strandängarna, där han förekommer till 

 ofanthgt stor mängd. På en kuststräcka af en verst kunna 

 ända till 10 par storspofvar bygga och bo. För andra på 

 samma lokal häckande fåglar är storspofven en god bunds- 

 förvandt, ty så snart någon fiende, vare sig roffågel eller 

 kråka, visar sig, är det han som först signalerar fredstöra- 



