254 J. Alb. Sandman. 



stillhet vid sjön. Men det behöfves ej mer än en kråkas 

 kraxande eller en spofs drillande läte, för att det skall 

 komma lif i kolonin. Först flyger en enstaka fågel upp och 

 såsnart han gifvit ett ljud ifrån sig, fylla inom ett ögonblick 

 kolonins alla medlemmar luften med sitt skri. Är ingen 

 fara å färde, lugna sig fåglarne snart och om en stund är 

 det åter fullkomligt stilla, tills något misstänkligt ljud åter 

 bringar oro bland fåglarne. — Sina utflykter utsträcker 

 fågeln ända tifl den närmast belägna hafsstranden, men 

 torde där knappt söka någon föda. — De 1886 häckande 

 fåglarne hade, i motsats till förhållandet 1887, häckat vid 

 den från hafvet inskjutande, långa kyrkoby viken, som vid 

 vanligt vattenstånd har bräckt vatten Sommaren 1888 har 

 fågeln ej besökt ön, ett förhållande så mycket egendomU- 

 gare, som älven de par af arten, som 1887 blefvo beröf- 

 vade sina ägg, omedelbart lade en ny kull, den de såvidt 

 jag har mig bekant fingo i fred utkläcka. — Sommaren 

 1889 återkom emellertid den prydliga dvärgmåsen. Denna 

 gång valde den emellertid till häckplats hvarken närheten 

 af sött eller bräckt vatten, utan häckade på öns sydligaste 

 udde, vid hafvet. Här hittades af arten den 13 juni 3 nästen, 

 2 bon innehåflande 3 ägg och ett bo 2 ägg. Boen voro 

 byggda på tufvor på strandängen. Äfven somrarne 1890 

 och 1891 har dvärgmåsen gästat ön och häckat på själfva 

 hafsstranden på sydligaste udden af ön. Vid ett besök på 

 ön 1891 bestod kolonin af ungef. 15 par och kullarne voro 

 fullvärpta den 12 juni (8 bon); ett bo hittades redan den 

 6 juni. 



Uppträdandet af denna ostliga fågelart så långt norr- 

 och vesterut synes mig särdeles egendomligt. Uppenbart 

 är, att de få par af arten, som 1886 häckade på ön, voro 

 vilsekomna exemplar, som vid vårflyttningen åtföljt sina 

 släktingar, Larus ridilmndus o. a. Förekomsten af den 

 stora mängd individer, som 1887 besökte och häckade på 

 ön, tyckes mig böra förklaras sålunda, att de 1886 på ön 

 häckande och utkläckta fåglarne under sin flyttning till sin 

 tjolåriga boplats lockat en större mängd fåglar att följa sig. 

 Den totala frånvaron af arten 1888 utesluter ju ej dess 



