Minnestal 



öfver 



Sextus Otto Lindberg". 



MM. DD. och HH.! 



Den botaniska vetenskapen, som vid vårt universitet 

 under hela första hälften af detta sekel var hopkopplad med 

 zoologien under en gemensam professur, hade under hela 

 denna tid blifvit ganska styfmoderligt behandlad, emedan de 

 mest framstående innehafvarne af den naturhistoriska läro- 

 stolen råkade vara zoologer och således själfTallet hufvudsak- 

 ligen voro intresserade af sin egentHga vetenskap. Detta för 

 botaniken ogynnsamma siamesiska tvillingskap upphörde vis- 

 serligen år 1852, då enligt universitetets nya statuter en sär- 

 skild professur i denna vetenskap inrättades ; men det är 

 först från år 1857, som vi hos oss kunna räkna en ny tids- 

 ålder för botaniken, då den nya lärostolen besattes med den 

 af oss alla kände, då redan ryktbar vordne Professor W. 

 Nylander. Det väckte därföre icke ringa bestörtning hos 

 alla botanikens vänner, när Prof. Nylander efter endast sex 

 års framgångsrik verksamhet som akademisk lärare, hvar- 

 under han hunnit ingjuta nytt lif i de botaniska studierna, 

 helt oväntadt år 1863 anhöll om afsked från sin befattning. 

 Alla stodo rådvilla, och ingen visste, huru den toma läro- 

 stolen skulle på ett värdigt sätt ånyo besättas. Här hemma 

 fanns icke någon, som, med ännu frisk hågkomst af en så- 

 dan utmärkt företrädare, ansåg sig vuxen att fylla den ledig 

 blifna platsen. 



Under dessa brydsamma förhållanden spordes det, att 

 en af de yngre botanisterne i Linnés gamla fädernesland 



