10 Th. Sa?lan. 



Genom detta sitt hänsynslösa sätt att gå till väga stötte 

 han mången för hufvudet och skaffade sig motståndare bland 

 dem, som ej ville gå ifrån en gammal häfd ; och det måste 

 medges, att han stundom gick för långt i detta sitt jägtande 

 efter prioriteten. I synnerhet som det med skäl kan sättas 

 i fråga, huruvida alla de benämningar, som Lindberg på 

 grund af sina forskningar af äldre författares beskrifningar 

 ansåg sig böra fastslå för vissa växtformer, stodo fotade 

 på så säker botten, att de med fullt fog kunde sättas i 

 stället för de allmännare använda, om ock senare tillkomna, 

 men fullt exakta och säkra namnbeleckningarna. Men däri 

 måste hvar och en äfven hans motståndare instämma, att 

 ingen af samtida mosskännare öfverträffade honom i grund- 

 Hg kännedom af såväl den äldre som den nyare muskolo- 

 giska litteraturen. 



Likväl är det genom sina arbeten i mossornas morfo- 

 logi och systematik, som han rest sig ett evärdligt minnes- 

 märke på vetenskapens vida arbetsfält. Man hade visserli- 

 gen kunnat tro, att efter arbeten af sådane män som Bri- 

 del, Hampe, G. Müller, W. Ph. Schimper, De Notaris, 

 Mitten icke mycket återstått för andre att göra i denna 

 väg, och det oaktadt har Lindberg genom sin skarpsynthet 

 och sin djupa blick uppdagat bristerna i deras uppfattning 

 samt utredt den verkliga släktskapen och inre sammanhö- 

 righeten mellan mossformer, som af de förre på artificiella 

 grunder ställts långt från hvarandra. Så visade han redan 

 år 1864 i en uppsats Om Mossornas locMösa former ^) och 

 litet senare i sin professors disputation. Om de Europeiska 

 Trichostomei, att den af författarne uppställda gruppen: 

 Musci cleistocarpi, icke utgör någon särskild afdelning 

 för sig, utan att de hitförda formerna böra betraktas såsom 

 de lägsta länkarne inom en mängd olika familjer bland 

 Musci acrocarpi. I samma afhandlingar begränsade han 

 äfven närmare uppfattningen af släktena Phascuni, Eplie- 

 merum, Pleuridmm, Sporledera (Brucliia), Pottia, Triclio- 



1) I Öfversigt af K. Vet.-Akad. Förhandl. 18ii4. XXI n:o 10, 

 575—588. 



