Om Aspidium tlielypteris. 141 



eller nedtill med mycket glesa, ljusbruna fjäll. Sporgömrae- 

 samlingarna eller sori sakna antingen helt och hållet indu- 

 sium eller är detta svagt utveckladt, hvitaktigt, tunnt och 

 snart försvinnande, äggrundt eller mindre ofta njurlikt, med 

 mot medelnerven öppen kant. 



Dessa hos A. thelypteris förekommande karaktärer 

 äro, såsom synes, ganska starkt afvikande från dem hos A. 

 filix-mas, cristatum och sjnniilosum, hos hvilka rotstocken 

 är uppstigande, kort och grof, tätt brunfjällig och betäckt 

 med talrika, mörkbruna rester af fjolårs bladskaft; bladen 

 äro, såsom redan nämndes, strutforraigt ställda och fastare 

 till konsistensen; bladskaftet är vida gröfre, tätt fjälligt, med 

 5—10, i tvärsnittet runda fibrovasal-strängar : sori äro för- 

 sedda med ett starkt utveckladt, läderartadt, qvarstående, i 

 början blyfärgadt och slutligen rödbrunt indusium. 



Granska vi nu hithörande förhållanden hos andra när- 

 stående ormbunkar, så finna vi hos formerna af släktet 

 Pliegopteris Presl rotstocken, såsom hos A. thelypteris, 

 vågrätt krypande, fågrenig, fm (1 — 2 mm. i diam.), utan 

 några rester af fjolårs bladskaft, hos Ph. polypoclioides Fée 

 endast i spetsen småfjällig; bladen äro spridda, tunna, hos 

 Ph. dryopteris (L.) Fée af samma färg som hos A. thely- 

 j)teris och hos Ph. polypodioides med nästan samma egen- 

 domliga ställning af de nedre flikarne som å de fertila bladens 

 flikar hos A. thelypteris; skaftet spenshgt, fint (1 — 1,5 mm. 

 i diam.), fjällöst eller glest småfjälligt, med endast två, hos 

 Ph. polypodioides upptill hopsmältande fibrovasal-strängar; 

 flikfästet hos Ph. polypodioides finhårigt. Sori äro hos Plie- 

 gopteris-ariernsL nakna, utan spår till indusium. Hos A, 

 thelypteris äro sori äfven nakna eller, såsom ofvan nämndes, 

 oftare försedda med ett mycket tunt och flyktigt indusium; 

 men äfven hos andra arter, såsom hos Athyrium alpestre 

 (Hoppe) Fr. Nyl., hvilken af en del författare föres till Phe- 

 gopteris-sYékiBi, är indusiet svagt utveckladt och senare för- 

 svinnande, ehuru det hos mycket närstående former åter är 

 väl utveckladt. Indusiets när- eller frånvaro tyckes sålunda 

 icke utgöra nåffon väsentlig släktkaraktär. 



