Protokoll. 165 



Årsmötet den 13 maj 1889. 



Årsmötet öppnades af viceordföranden, hr Th. Soelan, 

 som yttrade: 



Det sistförflutna året kommer i vårt Sällskaps annaler 

 att inristas med ett stort korstecken, i det att den allhär- 

 jande döden under detta år gjort rika skördar bland våra 

 medlemmar. Främst på dödslistan står vår frejdade Ordfö- 

 rande, professor Sextus Otto Lindberg, som, efter det 

 han knappast skridit öfver middagshöjden af sin mannaålder, 

 plötsligt bortrycktes den 26 sistlidne Februari från vår krets 

 och från sin fruktbringande verksamhet i vetenskapens tjenst. 

 På Sällskapets vägnar nedlades af mig vid hans likbegän- 

 gelse en anspråkslös krans på grafven och uttryckte jag 

 vid tillfället i några ord den djupa saknad vi kände öfver 

 hans förtidiga bortgång. Senare skall jag ha äran att för 

 Sällskapet föredraga det minnestal, som jag af Eder fått i 

 uppdrag att hålla öfver honom. — Därnäst hafva vi att beklaga 

 förlusten af Sällskapets hedersledamot, den siste qvarlefvande 

 af våra ädle stiftare, för detta Universitetskamreraren filo- 

 sofie doktor Adolf Vilhelm Wegelius, som afled den 23 

 September sistlidet år å Pehrsböle gård i Pojo socken vid 

 den höga åldern af 89 ^/s år. Han var född i Åbo den 9 

 Mars 1799; inskrefs som studerande vid Åbo Akademi år 

 1815; blef filosofie-kandidat 1821; promoverades till filo- 

 sofie doktor 1823; Universitets-sekreterare 1829; Universitets- 

 kamrerare 1840; erhöll afsked med pension år 1860. Den 

 aflidne, i sina yngre år lifligt intresserad af naturalhi- 

 storien, var .en af de 10, som för 67 ^/g år sedan den 1 

 November 1821 samlades hos dåvarande Professor C. R. 

 Sahlberg och beslöto att stifta Societas pro Fauna et 

 Flora fennica, det äldsta af våra vetenskapliga samfund. 

 Wegelius var enkel och anspråkslös till sitt väsen, pligttro- 

 gen och samvetsgrann i sin tjenst, allmänt aktad och afhål- 

 len af dem, som kommo i beröring med honom ^). — Vidare 



^) Det torde vara skäl att vid detta tillfalle iii)präkna de öfriga 

 stiftarne i den ordning de skördats af den obeveklige liemannen. Den 

 förste som träffades af döden var Professorn i theoretisk och praktisk 



