198 Protokoll. 



uppgift hänför sig till kultiverade exemplar och att lärkträ- 

 dets gräns sålunda bör dragas öster om Solovetsk, erhållande 

 därigenom en mera rak och naturlig sträckning än den i 

 K öppen' s ofvannämnda arbete äger. 



Men om också frågan om lärkträdets förekomst på So- 

 lovetsk kan anses afgjord, har därmed icke det mera omfat- 

 tande spörjsmålet funnit sin lösning, spörjsmålet om till hvil- 

 ketdera området, det skandinaviska eller det nordryska, 

 öarna i växtgeografiskt hänseende böra räknas. Utan att 

 kunna göra något mera vidtgående inlägg härvidlag, vill jag 

 endast anföra några iakttagelser, som kunna anses innefatta 

 en ej oviktig fingervisning i detta afseende. 



Kuststräckan närmast i vester om Solovetsk i närhe- 

 ten af Kemijokis mynning kantas af en vidsträckt skärgård 

 af otaliga holmar, klippor och skär. Öfverallt är berggrun- 

 den här framme i dagen, blankslipade granithällar intaga en 

 stor del af stranden, sluttande ned till den af styf lera bil- 

 dade hafsbottnen, där Zostera växer i vidsträckta, ängslik- 

 nande mattor. Höga rundade kupor synas på afstånd. 



I den solovetska arkipelagen är landskapets prägel en 

 helt annan. Granitklippor synas ej mer; stranden bildas oför- 

 änderligen af sand eller grus, är ofta låg och jämn, men upp- 

 träder ej sällan i form af höga, nakna branter. Marken är 

 visserligen kuperad, men sluttningarna äro i allmänhet lång- 

 sträckta och jämförelsevis obetydliga. Några högre åslika 

 bildningar gå på stället under namn af berg (.,gora") och 

 torde äfven för slättbebyggaren från Dvinamynningen eller 

 det inre af Ryssland förefalla imponerande nog. Huruvida 

 fast klyft här undantagsvis träder i dagen känner jag ej. I 

 alla fall äro dessa höjder ingalunda mera betydande än de 

 tallösa backar och branter, hvilka göra det af landsvägen 

 genomskurna landet söder om Suma så omvexlande, och 

 dock hgger det senare redan ett stycke utanför Karelens f. 

 n. allmänt antagna naturhistoriska gräns. Båda dessa trak- 

 ter öfverensstämma äfven sinsemellan genom fattigdomen 

 (resp. bristen?) på fast klyft. Äfven öarna i Onega viken 

 visade i afseende å konfigurationen påtaglig öfverensstäm- 

 melse med de solovetska. Ofta bildas desamma af en relä- 



