Protokoll. 243 



söder och följer den parallell med Lätäseno löpande åsryg- 

 gen ända ned närmare elfvens mynning, för att först häri- 

 från åter vända mot öster och uppnå Lavivaara, där enligt 

 hörsägen tall torde förefmnas. Såväl kullfallna, med rötterna 

 uppryckta som ännu qvarstående, helt och hållet förtorkade 

 furor finnas tämligen rikhgt spridda i den unga björkskogen 

 på tallgränsen och äro ett påtagligt bevis för, att här i en 

 icke så aüägsen forntid tallen varit det förherskande trädslaget. 

 Saknaden af ungskog eller unga tallskott är ett lika talande 

 bevis för tallgränsens tillbakagående. Märkligt nog observera- 

 des dock något söderom gränsen små tallstånd, som voro en- 

 dast 30 — 110 cm höga. Att tallen förr sträckt sig längre uppför 

 Lätäseno ådagalägges äfven däraf, att man i sjöar, i gyttjan 

 eller i dyn ännu kan träffa förmultnande tallstammar. Jag 

 var själf i tillfälle att se en sådan i Lairijärvi nära Hirvas- 

 vuopio, och enligt befolkningens utsago skulle också i en 

 myr nära Melajärvi gamla tallstammar observerats. Bland 

 växter, som synas åtfölja tallen, vill jag nämna Leclum pa- 

 lustre, som endast mycket sällsynt anträffas utom tallregio- 

 nen. Likartadt synes förhållandet vara med Ruhus castoreus 

 och Lycopoclium davatum (var. lagopus). Häggen och aspen 

 antecknades också endast i smärre buskbestånd inom björk- 

 regionen och ingendera af dessa två gick ända till Hirvas- 

 vuopio. I sammanhang härmed kan omnämnas, att rön- 

 nen anträffades till och med högt uppe i fjällregionen, på syd- 

 branten af Angeloddi fjäll vid Jokasjaur. 



Hvad björkregionen angår, vill jag endast uppehålla 

 mig vid björkens förekomst inom densamma. Ymnig under 

 former med inskuret flikade blad och uppräta frukthängen 

 blir björken långs stränderna af Lätäsenos nedre lopp ett 

 vackert, 6—10 m högt träd och är frodigast på de vackra 

 holmarna några km norr om Isokurkio. I bäckdalar går 

 den högt mot fjällregionen och på de sandiga och steniga 

 vallarna, hvilka talrikt genomdraga trakterna på vestra stran- 

 den af elfven mellan Ruossakero och Kalkuoivi och hvilka 

 äfven stryka parallelt med elfven söder om Hirvasvuopio, 

 blir björken mer eller mindre buskformig, men går som sådan 

 ganska högt upp på lågfjällen Jorpoivi och Kalkuoivi och når 



