244 Protokoll. 



nästan toppen af andra ännu lägre såsom Luossavaara. Vid 

 Hirvasvuopio är björken mycket dåligt representerad, men blir 

 ymnigare och vackrare åter från Munnikurkio ända till när- 

 heten af Tenonmuotka. På de 15—20 m höga åsar och 

 moar bildande stränderna, som på sagda sträcka äro karak- 

 täristiska för elfven, blir björken busklik och stundom t. o. 

 m. krypande. 2 km söderom Tenonmuotka tyckes en skarp 

 öfvergång inträda i björkens utbredning. Med upphörandet 

 af de åsar, hvilka här ännu träffa elfven och på hvilkas slutt- 

 ningar mot elfven björken ännu bKr 6 — 7 m hög och upp- 

 träder skogbildande, försvinner också björken såsom bestånd- 

 bildare och därifrån till Jokasjaur anträffas endast enstaka 

 knotiga eller krypande buskar. Ehuru väl på Jokas- och 

 Skatjajauris stränder, i synnerhet på de vestra, små bestånd 

 af 3 — 4(5) m höga björkar åter förekomma, tvekar jag lik- 

 väl ej att draga gränsen mellan björk- och fjällregionen just 

 långs de åsar, som i riktningen S-N 2 km söderom Teno- 

 muotka korsa elfven. Jag vill ännu framhålla, att för denna 

 gräns i hög grad talar äfven utbredningen af den för Enon- 

 tekis Lappmark såsom karaktärsväxt viktiga Andromeda 

 tetragona. Denna för den alpina floran utmärkande växt 

 anträffas nämhgen här rikligt på ett skifferberg alldeles in- 

 vid elfven och förekommer härifrån norrut allt allmännare 

 och bhr i den högre alpina regionen onekligen den allmän- 

 naste risväxten och går ända upp till de kalaste fjälltopparne. 

 Längst söderut antecknades denna växt på fjället Tsjaimo, 

 som ifrån sin omgifning och från de angränsande fjällen 

 österut afviker i betydande grad. Hela fjället, som kan be- 

 traktas såsom ett stort, styckadt och sönderspHttradt skiffer- 

 berg, reser sig tämligen enstaka från den omgifvande låg- 

 fjällnaturen och ter äfven i andra hänseenden än i förekom- 

 sten af Andromeda tetragona likheter med fjällen kring 

 Puotsjaur och Pitsjojaur. Bergarten är densamma och Ba- 

 mmculus glacialis, R. nivalis, Arnica alpina, Salix polaris 

 äro arter, som utmärka den högre fjällfloran. På fjällen 

 kring Jokas-, Skatja-, Toskal- och Pitsjojaur och vid foten 

 af Haiti-fjällen komma visserligen flere högalpina arter till, 

 såsom Draha hirta, Silene acaulis, Cerastmm latifolium, 



