af Geotrypes stercorarius, Tab. I. Fig. 24 af Aphodius sordidus og Tab. Il. Fig. 26 og 87 
af Aphodius fimetarius. 
Endeligt hos Hovedgrupperne Trogini, Lucanini og Passalini har Stigmet igjen en 
noget anden Bygning. Ligesom hos de to foregaaende Grupper er Stigmet boieligt, stort 
og frit, omend ofte i noget mindre Grad. Det er dog fast tillukket, uden Spalte eller 
anden Aabning, og til Musculatur findes da heller ikke Spor. Jeg har noiere undersøgt 
Dorcus-Larven, og her har jeg saavel ved paafaldende som ved gjennemfaldende Lys fundet 
en utydelig, stærkere farvet Fure løbende i Midten af Stigmets Udside, parallelt med Spirakel- 
pladens Lengdeaxe. Bag Furen sees et temmelig mørkt, compact, nyreformigt Legeme, 
som springer stærkt i Oinene, naar man efterat have klaret Stigmet ved Hjælp af Ætskali 
og Glycerin, betragter det med gjennemfaldende Lys. Seer man Stigmet indenfra, sees 
heller ingen Spalle, men det nyreformede Legeme ligger i Midten af Stigmets lukkede 
Hinde, og Aandehulen, som ligger bag Hinden og Spirakelpladen med dennes Bjælker og 
Strebere, deles ved en dobbelt Hinde, der som et langt Tæppe eller Forhæng udgaaer fra 
Spirakelpladens indre Rand, i to Rum:  Stigmet selv er vistnok lufttæt eller impermeabelt 
for Luft, men til Gjengjæld er Spirakelpladen hos disse tre Hovedgrupper meget tyndere 
end hos de andre Scarabeer. 
Dog Stigmet bestaaer hos de fleste Scarabælarver ikke alene af to Vægge, en 
udadtil, som Fortsættelse af Larvens Hudskelets Cuticula, og en indadtil, dannende et 
Stykke af Aandehulens Yderveg, samt en mellemliggende mer eller mindre sammen- 
faldende Spalte, men indenfor Veggene med deres respective Matrix ligger ogsaa en 
Nervemasse, som er en Fortsættelse og Afslutning af den Nervemasse som udbreder sig i 
Sideorganet. Beskrivelsen af denne Nervemasse i Stigmet kan dog bedst tages i Sammen- 
heng med Spirakelpladen og dennes Bjælker og Stræbere, hvortil der her henyises. 
Insekternes Stigme har i Reglen dobbelt Betydning, nemlig dels som Passage for 
den atmospheriske Luft til og den kulsyreholdige Luft fra Tracheerne, dels som det Gab, 
hvorigjennem det gamle Tracheesystem skaffes ud af Kroppen, naar der skal gives Plads 
for det nye System. Vi have nu seet, hvorledes Scarabelarverne efter min Opfattelse for- 
holder sig i disse Punkter, og ville dernæst undersoge, hvorledes forskjellige andre For- 
fattere haye stillet sig hertil, idet vi dog tage det sidste Punkt forst for. 
Jeg troer, at jeg er den Forste, hvem Tanken om Scarabælarvernes Hudskiften har 
vakt Betænkeligheder hos, eller som ialtfald forst har fremsat disse Betænkeligheder, idet 
jeg i Slutningen af min første Opsats, I. c. p. 292, anførte Indholdet af den Forklaring, som 
jeg gav i Naturhistorisk Forening til Losning af dette Problem. Her taltes der om, at den 
nye Spirakelplade «skal lukke for det Gab, som fremkommer under Hudskiftningen ved 
den gamle Spirakelplades Fjernelse». I sin Kritik af min Opsats kom Prof. Schiodte ogsaa 
ind paa dette Punkt sammen med Stigmets Bygning overhovedet og søgte af theoretiske, 
