240 gs 
Kirtelhaar fandtes hos flere (Surana, Convolvulus Soldaneila, Ipomæa pes capre, 
Armeria vulgaris og andre Plumbaginaceer, Baccharis dioica, Conocarpus erecta, Glaux 
maritima, Tournefortia gnaphalodes, Lippia). 1 nogle Tilfælde ere de maaske Hydathoder. 
Forslimet Indervæg i Hudcellerne fandtes hos Suriana og Cakile wqualis, der begge 
ere Sandstrandsplanter. Denne Karakter er aabenbart meget hyppigere hos Xerofyter end 
hos Halofyter !). 
Spalteaabningerne ligge i de allerfleste Tilfelde i Niveau med Hudens Yderflade og 
ere som sædvanligt lavere, oftest endog meget lavere end Hudcellerne. Hos nogle faa 
sænkes de lidt ned under Yderfladens Niveau (Mertensia, Silene maritima, Atriplex hastata, 
Polygonum maritimum, Suæda maritima o. fl., mere hos f. Ex. Eryngium maritimum), og 
hos andre sænkes de saa dybt ned, at deres Inderside omtrent kommer i Niveau med 
Hudens Inderside (Acicarpha, Euphorbia buxifolia og Bahiensis, Ephedra, Tamarix, Alter- 
nanthera, Scevola Plumieri, og allermest hos Haloxylon Ammodendron, der jo ogsaa af 
alle omtalte Arter maa anses for den mest udprægede Xerofyt. I det Hele maa man af 
Spalteaabningernes Beliggenhed nermest drage den Slutning, at Luften ikke bliver meget 
tor paa de paagjældende Arters Voxepladser; nedsænkede Spalteaabninger ere nærmest en 
Xerofytkarakter. 
Op over Yderfladens Niveau ere Spalteaabningerne hævede hos Tournefortia 
gnaphalodes, Teucrium Polium (Undersiden) og Heliotropium fruticosum, altsaa hos Arter, 
der ere forsynede med Dækhaar. Det er en Regel, at hos tæthaarede Arter og hos Planter, 
hyis Spalteaabninger indelukkes i Hulheder (altsaa iser hos erikoide Blade), hæves de mere 
eller mindre op!) — en Antydning af, at Luften i de indelukkede Rum er fugtig ligesom 
‘den i Skove; hos Skovbundsplanter, navnlig Bregner, træffes jo samme Fænomen. 
Biceller findes ret hyppigt hos de mere sukulente Arter, i nogle Tilfelde en paa 
hver Side af Læbecellerne (Armeria, Ernodea, Convolvulus Soldanella, Sesuvium, Lippia 
nodiflora, Erithalis fruticosa, foruden Gres og Halvgres samt Juncus Gerardi og Triglo- 
chin), i andre Tilfælde flere end to (Baccharis dioica, Ipomæa pes capre, Portulaca ole- 
racea, Suriana, Tournefortia gnaphalodes, Salsola Kali, Atriplex farinosa, samt (med 
spiralformet Anordning) hos Statice Limonium (cfr. Benecke Il. c.). Sammen med Læbecellerne 
overhvælve de Aandehulen. Heri er der Lighed med mange sukulente. Xerofyter. Hvis 
Beneckes Anskuelse (l.c.) er rigtig (hvad der synes rimeligt), skulle disse Biceller tjene 
til at afhjelpe Indskrumpningens skadelige Folger for Spalteaabningsapparatet, naar Bladet 
skrumper ved Indtorring. 
Spalteaabningerne ere hos de smalle Blade, hvis Lengde er betydelig sterre end 
Bredden, og hos de bladløse Stængler i Regelen stillede paa en bestemt og ensartet 
1) Se f. Ex. Knoblauch (le. S. 13—14). 
