242 70 
Af de ovenfor gjennemgaaede Arter ere nogle sukulente; dem regner jeg til de 
typiske Halofyter; andre nærme sig mere til eller ere Xerofyter. Efter Volkens (ll, S. 113) 
er det egentlig Sukulente sjældent i Orkenen; her er det læderagtige Blad overvejende. 
; 4. Gronvevet. 
Hos et Antal Arter træffes den Ejendommelighed, at Klorofylkornene ere 
overordentlig smaa og utydelige, og at Klorofylmengden synes meget ringe (f. Ex. 
Crambe, Batis 0. a). Dette Forhold, som allerede tidligere er fremdraget, f. Ex. af Brick 
og Lesage, der fremhæver, at Stivelse er sjældnere i Klorofylkornene hos Halofyter!), for- 
tjener en grundigere Undersøgelse, end Forholdene have tilladt mig nu ?). 
Palissadevær. Saltplanter have i det Hele stærkt udviklet Palissadevæv. Det fremgik 
f. Ex. af Lesages Forsøg, at naar Salt optages af Planten, forøges Palissadevievets Mæg- 
lighed*). Ovenstaaende Undersøgelser vise ogsaa, hvor hyppigt og mægtigt Palissadevævel 
er; af de opstillede Grupper have: D—M (Arterne Nr. 16—71) og desuden flere Arter af 
andre Grupper overvejende Palissadevey. Mange andre Angivelser gaa ud paa det samme 
f. Ex. Schimpers (ll, S. 18) om Barringtoniaformationen, om Forskjellen mellem Planter af 
samme Art i Buitenzorg og paa Saltbund ved Kysten (se ogsaa hans to Snit af Sonneratia 
Tab. 4, Fig. 1 og 4). Ogsaa hos ægte Xerofyter er Palissadevævet mægtigt; se Figurer hos 
Volkens, Diels o. A. 
Palissadevævet har hos Halofyter ofte en ejendommelig Form, som synes at 
vere karakteristisk for de ægte Halofyter, og som jeg ikke finder typisk hos f. Ex. nogen af 
Volkens Orkenplanter, hvorimod den sees paa Lesages Figur 2, PI.7 (den maritime Varietet 
af Thesium humifusum); den bestaaer deri, at Palissadecellerne, der sædvanlig ligge i Række 
1) Lesage siger (L €. S. 173): «La chlorophylle tend à être moins abondante dans les cellules des plantes 
qui out poussé au bord de la mer. Cette conclusion est moins rigoureuse que les précédentes. On ne 
la yerifie bien que dans les plantes des stations qui sont inondées plus ou moins souvent par la mer 
ou qui recoivent en assez grande quantité les embruns des vagues.» 
I Anledning af denne Sag kan henvises til Batalin, der (Le. S. 225) siger om Klorofylkornene hos Sali- 
cornia herbacea: «Wenn man Schnitte aus dem grünen Parenchym trocken, d. h. nicht im Wasser, unter 
dem Mikroskope betrachtet, so erscheinen die Chlorophylikörner fast rund, scharf abgegrenzt; auf ihrem 
sanzen Umfange sind sie von gleichmässiger grüner Farbe; wenn man aber auf das Präparat einen 
Tropfen Wasser fallen lässt, so verändern sich die Chlorophylikörner merwürdig rasch, vor den Augen des 
Beobachters: zuerst erscheinen sie undeutlich contourirt, feinkörnig, verlieren dann vollständig ihre Form, 
als ob sie zerflössen, und wenn die Klumpen zusammentreffen, so fliessen sie zu grossen unregelmässigen 
Massen zusammen». 
Lesage drager (l.c. S. 172) folgende Slutning: «Dans les plantes qui subissent avec succès l'influence 
maritime, les cellules palissadiques sont très développées. Si l'épaisseur de la feuille est notablement 
accrue, les palissades s'allongent beaucoup; en même temps, le nombre des assises du mésophylle peut 
augmenter ou rester le même suivant l'espèce.» 
ts 
