i Gronvevel; de have jo oftest et ret tæt Bladkjod uden store Intercellularer, og det er da 
naturligt, at «Principet» ikke træder frem. I enkelte Tilfælde har det dog vist sig meget 
tydeligt, men da netop ogsaa hvor Pladsforhold gjore det nodvendigt, nemlig i Bladrandene 
af de isolaterale Blade; her kan der naturligvis ikke rummes saa mange Palissadeceller i 
2den Række som i Iste, og de i 2den Række maa da komme til at præsentere sig omtrent 
som «Samleceller» for de andre. 
Haberlandts «Princip» er naturligvis kun en Hypothese, for hvilken der intet virke- 
ligt Bevis er fort!); jeg seer ingen tvingende Grund til at akceptere den og vil snarere 
antage, at den deltoide Anordning er fremkommen som en nodvendig Folge af, at Bladet 
bestræber sig for, og formodentlig af fysiologiske Grunde maa bestræbe sig for at danne 
større og større Intercellularrum, jo fjærnere Cellerne ligge fra Bladoversiden i 
det dorsiventrale Blad. Ad to Veje kan Naturen da gaa med Palissadevævel: enten ud- 
dannes den deltoide Anordning af Palissadecellerne, og det er det hyppigste, naar de ikke 
slutte tet sammen, eller ogsaa faa de selv den omyendte Kegleform, som findes hos flere 
Planter, og som Haberlandt har kaldt «Trichterzellen» 2). I mange Tilfælde faa Cellerne 
ved den deltoide Anordning naturligt en vis Tragtform. 
Den svageste Side ved Haberlandts Hypothese har Dufour allerede skarpt og klart 
paapeget i Afhandlinger, som Haberlandt mærkværdig nok ikke henviser til (se I, ID: Haber- 
landt forsoger aldeles ikke at finde nogen mekanisk Forklaring eller Antydning af den Kraft 
eller de Kræfter, ved hvilke de nevnte Celleformer og i det Hele den egentlige Palissadecelle 
fremkommer. Sely om han vil antage de omtalte Bygningsforhold fixerede ved Selektion, 
maa han dog antage en mekanisk virkende Kraft gaaende forud for denne og vedvarende 
fremdeles. Han nojes med den paa den anatomiske Bygning baserede «fysiologiske» For- 
klaring: letteste Afledning af Assimilaterne 2). 
1) Jeg kan ikke forstaa, at Ficus elasticas Blad kan fremhæves som et Exempel paa den fuldkomneste 
Afledningstype; den synes mig i den Henseende at staa ret langt tilbage; snarere vilde jeg anfore de 
monokotyledone Typer med paa tyers strakte Gronceller og Tilslutning af disse til de paa langs gaaende 
Nerver som fuldkomnest. Allerfuldkomnest ere dog vel de Gres og Cyperaceer, der have Stivelseskede 
og Kranspalissader. 
Se ogsaa Jonsson I.c. S.9: «Tüten-, Topf-, Napfform». 
*) Dufour skriver (1887, I. c. S. 391): «Un fait anatomique aussi complexe que la structure d'un tissu, n’est 
que le dernier anneau d'une chaîne de phénomènes dont chacun est produit par le jeu des forces physico- 
chimiques. Ce n'est que si l'on a montré comment ces anneaux successifs sont liés les uns aux autres, 
c'est-à-dire comment chacun des phénomènes, qui est produit fatalement par le précédent, est non moins 
fatalement la cause du suivant, que l'on peut se flatter d'avoir fourni l'explication complète de cette 
structure. Cette manière de rendre compte des faits est ce que M. Haberlandt [lui-même appelle Vexpli- 
cation mécanique de la structure; il l'oppose à son mode d'explication, qu'il appelle l'explication physio- 
logique. Nous croyons avoir démontré que la première seule est une véritable explication». Han siger 
endvidere: at paavise «la concordance d'un résultat physiologique atteint et de la structure qui sert à 
produire ce résultat, ce n'est pas expliquer cette structure.» 
2 
D. K. D. Vidensk. Selsk., 6. Rekke, naturvidensk. og math. Afd. VIII. 4. 32 
