ved Straaler, der treffe skraat eller lodret ind paa disse Cellers Langdeaxe, men de ville 
hindre desto mindre, jo mere Straalerne gaa parallelt med denne. 
Jeg kan kun komme til den Slutning, at det maa vere Lysstyrken, der frem- 
kalder de typiske Palissadecellers Former!), og at det er Lysretningen, der 
fremkalder Skraastillingen; men nærmere om Maaden, hvorpaa Lyset virker, kan næppe 
oplyses for Tiden. 
Her tænker jeg kun paa de typiske Palissadeceller; det synes nemlig, at de andre 
forlenget cylindriske Assimilationsceller, der ligge enten parallelt med Bladenes Længde- 
axe eller paa tvers af Bladene parallelt med Overfladen, enten slet ikke eller i langt 
ringere Grad paavirkes af Lysforholdene i Henseende til deres Form og Storrelse, og 
det samme gjælder maaske ogsaa for en anden Type af Assimilationsvev: Krans- 
palissaderne med de tilhørende Stivelseskeder. Om disse bliver der bedst Tale 
i neste Afsnit. 
5, Nerverne. Nerveskeder. Stivelseskeder og Kranspalissader. 
Selve Ledningsstrangene, som jeg i det foregaaende for Kortheds Skyld har 
kaldt «Nerverne», frembyde Intet, der fortjener at fremhæves, uden det, hvorpaa jeg 
allerede tidligere (1890, I, S. 234) har gjort opmærksom, at de ofte i de særlig sukulente, 
med et stort Vandyæv udstyrede Arter ere stærkt sammentrykte fra Siden, altsaa 
hoje og smalle, som om det omgivende Vandvævs Turgor ikke havde tilladt dem at udvikle 
sig til Siderne, Saadanne findes f. Ex. hos Suæda maritima og fruticosa, Batis, Salicornia, 
Sesuvium (Fig. 19,4, S. 211), Atriplex hastata (mindre udpræget). 
Nerveskeder. De om Ledningsstrengene forekommende Skeder ere to Slags: 
1) Styrkevæv-Skeder og 2) tyndveggede Parenkymskeder. De første har jeg ikke 
fundet hos de omtalte Halofyter, undtagen hos Gramineer og Cyperaceer (Fig. 30, S. 231), 
for hvilke de maa ansees at vere et systematisk Marke. Schwendener har gjentagne 
Gange (f. Ex. |. ec.) behandlet disse «Schutzscheiden» («Mestomscheiden», ogsaa kaldte «Endo- 
hos mange Orkenplanter er Intercellularsystemet efter Volkens mægtigt; hos meget tykhudede Xerofyter 
har jeg gjentagne Gange fundet det meget betydeligt, saa at det næsten ikke gav det i Svampvievet 
noget efter. 
Haberlandt skriver (II, S. 261, Punkt 2): «Bei vielen Pflanzen wird auch im tiefen Schatten ein Palis- 
sadengewebe ausgebildet, welches sogar aus mehreren Zelllagen bestehen kann», og (II, S. 255): «Da 
auch sonst zahlreiche Schattenpflanzen typisches Palissadengewebe aufweisen, so darf aus der zuerst von 
Stahl festgestellten Förderung der Ausbildung dieses Gewebes durch höhere Lichtintensitäten nicht ge- 
schlossen werden, dass die Palissadenzellen jene Zellform des Assimilationsparenchyms repräsentiren, 
welche starken Lichtintensitäten speeiell angepasst ist.» Hertil kan bemærkes, at de forskjellige Arters 
Blade naturligvis ere stemte forskjelligt overfor Lysstyrke. 
