83 255 
dermis», «limite-assise» hos Duval-Jouve), men med Parenkymskederne sysler han kun for 
saa vidt, som de faa Karakter af Styrkevev; han omtaler (1. c. S. 409) deres almindelige 
Forekomst, selv om Styrkeskeder mangle, og at Palissadecellerne slutte sig til dem. 
Parenkymskederne ere behandlede af Andre, men trange aabenbart til en langt 
grundigere Behandling; det er ganske sikkert ret heterogene Ting, der forenes under Navn 
af «Sukkerskede» , «Stivelseskede», «Kndodermis», «Parenkymskede», «Leitparenchym- 
scheiden» !), «Pericykle» (cfr. van Tieghem I. c.). Mine ovenfor anførte Undersøgelser give 
kun et lille Bidrag til Kjendskabet til dem. 
Jeg har ovenfor ved Gruppering af Arterne lagt særlig Vægt paa Tilstedeværelse 
eller Mangel af Skeder om Nerverne, skjont der absolut ingen skarpe Adskillelser gives. 
Der er Tilfælde, hvor der ikke er anden Antydning til Skededannelse end den, at Cellerne, 
der stode op til en Ledningsstreng, paa Tværsnit giennem denne vise sig mindre end de 
tilgrænsende, men forøvrigt hverken slutte sig sammen til en bestemt Ring eller have et fra 
disse tilgrænsende forskjelligt Indhold (se f. Ex. Fig. 13). 1 dette Tilfælde maa formodentlig 
hele Parenkymet i Bladets Mellemlag vere Ledningsvæv. Jeg har fundet dette Tilfælde 
navnlig overalt, hvor der er ægte, stort Vandvæv, som opfylder Bladets Midte, og i 
hvilket Nerverne ligge; i saadanne Tilfælde er der ingen Skeder, og Vandvævet tjener 
ganske sikkert ogsaa til Afledning af Assimilater. Gronvævcellerne staa intet Sted i 
Forbindelse med Strengene (f. Ex. Tournefortia gnaphalodes, Fig. 17; Scævola, Fig. 18; 
Sesuvium, Fig. 19 0. fl.). 
I andre Tilfælde ere Skeder antydede derved, at Cellerne slutte sig sammen til 
en mere bestemt Ringform, men der er endnu Gronkorn i dem, ligesom i de tilstødende 
Mesofylceller, og de ere ikke strakte synderlig i Længden. Saaledes hos Glaux, hos 
hvilken jeg har seet Gronkornene trængte ud til Ydervæggen (Fig. 9, S. 185); det samme 
var Tilfældet hos Mertensia (Fig. 10, S. 189), Silene maritima, i mindre Grad hos Cheno- 
podium ambrosioides. Werhen maa ogsaa mange Græssers «Parenchymscheiden» hore (se 
f. Ex. Schwendener |. c.). 
I en tredie Række af Tilfælde ere de tæt til Ledningsstrengen sig sluttende Geller 
ikke blot paa Tversnit gjennem Strengene omtrent kvadratiske og tydeligt ordnede i en 
Ring om Strengene, men Cellerne ere tillige ganske klare og tydeligt mere eller mindre 
strakte i Nervens Længderetning. Saadanne Skeder findes afbildede mange Steder, f. Ex. 
hos Heinricher og Volkens; de synes især at forekomme hos Xerofyter. Jeg har ovenfor 
samlet Arterne med saadanne Skeder i Gruppen D (f. Ex. Fig. 12, $.195); en Del af Arterne 
i denne Gruppe have tillige om de storre Nerver et «Nerveparenkym», d.e. et tyndvegget, 
farveløst Parenkym, der kan gaa jævnt over i Gronvævet (Fig. 11, S. 193). Til disse Skeder 
1) Se Haberlandt I, S.183 og III, S. 229. 
