260 88 
beskrives med Figur af Cyperus og Panicum (den sidste efter Volkens) samt forøvrigt 
med Henvisning alene til Gramineer og Cyperaceer. At Typen er «nicht selten bei 
Dicotylen», faae vi ikke godtgjort. Duval-Jouve synes han endnu ikke at have op- 
daget, han nævner ikke hans Arbejder i Litteraturlisten. Han skriver om Skederne (Il, 
S. 245): «Als Ableitungsgewebe fungiren hier die Leitparenchymscheiden der Gefässbündel, 
die aber gleichfalls zahlreiche Chlorophyllkérner, noch dazu oft von bedeutender Grösse 
und auffallend intensiver Färbung enthalten. Ob dieser Chlorophyllgehalt des Leitparen- 
chyms blos eine Verstärkung des Chlorophyllapparates der Pflanze bedeutet, oder ob dabei 
eine noch unbekannte Arbeitstheilung zwischen den Chloroplasten der Kranz und jenen 
der Scheidenzellen im Spiele ist, bleibt dahingestellt.» 
1887 udkom Volkens’ Bog om den libysk-ægyptiske Orken; heri ere Krans- 
palissader og Stivelseskeder omtalte og afbildede hos mange Planter, nemlig en Række 
Gramineer (Tavle 16—18) og Chenopodiaceer (Tavle 11, 12) samt Tribulus. Men Stivelse- 
skeden betegner han baade her og 1892 (Natürl. Pflanzenfam. 3 Bd., I A, S. 41) som «eine 
sehr charakteristisch gebaute , stärkeführende Scheide von «Sammelzellen».» Han 
angiver dette Bygningsforhold at vere vidt udbredt hos Monokotyledoner, men hos Diko- 
tyledonerne kjender han det blot hos Chenopodiaceer og Tribulus alatus. Han veed, at 
den har eller kan have ualmindelig store Klorofylkorn, har ogsaa seet den gjennembrudte 
Skede, Hadromets Tilslutning til Skeden i Salsola- og Haloxylon-Vyperne, og han frem- 
hæver, at det er det samme anatomiske Bygningsforhold, der findes hos de bladlose 
Stængler af sidste Type og i Bladene af Sa/sola etc. Her er et vigtigt Fremskridt gjort. 
Schwendener kjender ogsaa dette Bygningsforhold, uden at han dog gaaer nær- 
mere ind paa det. Han omtaler 1890 (1. c. S. 411) Kranspalissader og Stivelseskeder hos 
Gresser med folgende Ord: «lst also die zu untersuchende Scheide eine Mestomscheide, 
so wird sie von der Parenchymscheide umschlossen, und auf diese folgen nach aussen 
die Palissaden». 
Dangeard er vel bekjendt med Kranstypens Forekomst hos mange Chenopodia- 
ceer, hvorom henvises til de anførte Arbejder og til det ovenfor (S. 219) udtalte. Han 
benævner dem blot «cellules eubiques». 
I nyeste Tid (1895) har Rikli (1. c.) publiceret en Afhandling: Beiträge zur ver- 
gleichenden Anatomie der Cyperaceen. S.577 omtaler han den hyppige Forekomst af en 
indre «Parenkymscheide», et enkelt klorofylholdigt Cellelag indenfor Styrkeskeden, hvormed 
folger, at en ydre farvelos Parenkymskede mangler. Han anvender Navnene «innere 
Parenchymscheide» eller «Chlorophylischeide» (1. c. S. 521). Den findes vel hos Halvdelen af 
Seirpoideerne, det vil sige en 400 Arter, den Gruppe, han benævner «Chlorocyperaceerne», 
hvis Assimilationsvæv er ordnet radialt omkring de enkelte Ledningsstrænge, medens de 
andre have Groncellerne ordnede radialt i Forhold til Overfladen og en ydre, farvelos 
