89 261 
Parenkymskede. Da den ovenfor omtalte ÆRemirea hører til Caricoideerne, findes denne 
Skede altsaa ogsaa udenfor Scirpoideernes Gruppe — hos hvor mange kjender han ikke 
(S. 524). Rikli har fundet, at Bladgrontet i Stivelseskeden viser andre Forhold end det i 
Palissadevevel. Han siger (S. 525): «Eine einigermassen starke Vergrösserung lässt bei 
Palissadenzellen deutlich die einzelnen, wandständigen, ovalen Körner erkennen, während 
bei derselben Vergrösserung das Blattgrün der inneren Parenchymscheide nicht weiter 
aufgelöst wird, sondern einfach als mehr oder weniger intensiv grüner Inhalt erscheint». 
Klorofyllet i Skeden skal desuden afvige fra Palissadernes ved «schwere Zersetzbarkeit». 
Dette var det samme, som Duval-Jouve anforte om Græsserne (se ovenfor S. 228). 
Jeg betvivler, at Skederne kunne vere kornfrie og have et diffust gront Indhold, selv hos 
Cyperaceer og Gramineer; mine ovenfor anforte Undersogelser tale derimod (se f. Ex. 
S. 227, Sporobolus, og S.231, Remirea, og jeg mindes ogsaa at have seet Korn i Majs- 
blades Skeder), men Angivelserne tyde paa, at noget usædvanligt undertiden kan optræde, 
hvad nermere bor undersages. 
Rikli antager, at den indre Parenkymskede har «eine erhöhte assimilatorische 
Thätigkeit», hvorved der skal bodes paa, at Assimilationsvevet kvantitativt er formindsket; 
det er jo ogsaa tydeligt og fremgaaer bl. a. af mine Figurer, at jo mere Vandvævet trænger 
sig frem og jo mere Gronvævet samles om Nerverne, desto kraftigere bliver Stivelse- 
skeden uddannet. Det lykkedes ikke Rikli experimentelt at eftervise Stivelseskedens hojere 
Assimilationsevne (l. c. 8.525), men derfor kan en saadan Forskjel godt tænkes at 
existere; det er aabenbart urigtigt, som Haberlandt gjør"), uden videre at gaa ud fra, at 
Assimilationsenergien overalt er den samme; selv hos samme Art maa der kunne tænkes 
Klorofylkorn med forskjellig Energi. Det er naturligvis ikke tilladt af den omtalte Stivelse- 
ophobning af drage den Slutning, at disse Cellers Klorofyl eller Klorofylkorn assimilere 
sterkere end de andre Cellers; Fænomenet kan godt tænkes beroende paa en langsommere 
Udtomning af den ved en maaske endog langsom Assimilation dannede Stivelse, eller der 
kunde endog tenkes det Tilfælde, at disse Klorofylkorn slet ikke ere assimilerende, saa- 
ledes som mange Klorofylkorn formodentlig (altid?) ere, men modtage Assimilaterne fra 
andre Geller og danne Stivelse af dem (se Dehnecke l.c.; Haberlandt I, S. 78). 
Om Betydningen af Stivelseskeden er Rikli vel den, der har udtalt sig 
bestemtest; han mener (l.c. S. 533), at Haberlandts Principer om Stofledningen her «glim- 
rende» bekreftes; Assimilationssystemet er her svagt, derfor maa Stofferne strax afledes, 
for at de kunne give Plads for nye Assimilaters Dannelse. Dette synes mig til en vis 
Grad urigtigt; thi Forholdet er jo netop dette, at i Stivelseskeden synes Assimilaterne 
tværtimod at ophobes og forblive lang Tid, og Skedens korte, næsten isodiametriske 
1) f. Ex. I, S.90—96; Physiol. Pflanzenanatomie, 2. Udg., 1896, S.236—37. Se Jonsson Le. 
D. K. D. Vidensk, Selsk. Skr., 6. Række, naturvidensk, og mathem. Afd. VIII. 4. 34 
