bo 
Ss 
LO 
90 
Geller have jo heller ikke i fjærneste Maal Karakteren af Afledningsceller. Derimod er 
der maaske nok en vis Forbindelse mellem Kranstypens Forekomst og Bladenes Stilling. 
Det maa erindres, at Lyset aabenbart med nesten lige Styrke vil kunne trenge ind i 
Bladene og træffe Nerverne paa alle Sider af de oprette Græs- og Cyperacéblade, hos 
hvilke Kranstypen er saa almindelig, og det synes da ganske forklarligt, at der uddannes 
Palissadevæv rundt om disse Nerver, naar Gronvævet af andre (ukjendte) Grunde ind- 
skrænkes til Forekomst omkring disse. De andre Planter, hvis Blade have Kranstypen, 
have ligeledes for en Del trinde eller tilnærmelsesvis trinde eller trekantede Assimilations- 
organer, enten Blade (Salsola, Halogeton, Traganum, Zygophyllum; se ovenfor S. 217) 
eller Stængler (Haloxylon, Anabasis, Cornulaca o. fl.; se S.219). For en Del have de ganske 
vist flade Blade, som dog formodentlig maa kunne gjennemlyses meget fuldkomment fra alle 
Sider, enten fordi Bladene belyses ogsaa fra Undersiden ved Reflexlyset fra Sandbunden, 
eller fordi de ere smalle og mere eller mindre oprette. Kranstypen synes mig i en vis 
Henseende at vere den fuldkomneste især for ligenervede Blade som de hos Gramineer og 
Cyperaceer. Men herved bodes sandsynligvis kun paa den Omstendighed, at Gronvævet 
er saa reduceret i Megtighed. 
I en anden Henseende troer jeg derimod, at Rikli har Ret, nemlig deri, at han 
betragter Stivelseskeden som et kraftigere Assimilationsorgan end de andre Gronvæv. Det 
kan fremhæves, at foruden at Klorofyl- og Stivelsekorn ofte ere storre end i de andre 
Celler, har Klorofyllet ogsaa, ialfald undertiden, en anden Farve, er morkere gront, hvad 
han ogsaa kjender. Hvis den skulde have en kraftigere Assimilationsenergi, vil der herved 
ogsaa, ligesom ved Celleordningens Fuldkommenhed, bodes paa Assimilationsvævets ringe 
Meetighed'). At vi her skulde have med «nicht assimilirende Chlorophylikörper» i Deh- 
neckes Forstand at gjore, med «funktionslost» Klorofyl, synes lidet sandsynligt, naar man 
tenker paa, i hvor kort Afstand fra Bladfladerne og dermed fra Lyset disse Skeder ligge. 
De stode jo desuden lige op til Palissadecellerne, der dog maa antages at assimilere. 
En ganske lignende Anskuelse som Riklis treffe vi med Hensyn til et helt andet 
Bygningsforhold, der synes mig at staa ret sideordnet med Stivelseskedens, nemlig Gron- 
vævets i Bladene af Pellionia, Begonia, Peperomia o. a. Planter. Herom maa henvises til 
Jonsson (l.c.). Hans «Tragtceller» have ligesom Stivelseskederne Klorofylkorn, der ere 
betydelig storre (og færre) end i de andre Celler, ofte ogsaa morkere gronne. Selv det 
Forhold, at de presses op mod den ene Veg eller til den ene Side af Cellerne, gjenfindes 
her. De frie Syrer, der i Mengde udvikles i Vandvevet, iser paa Bladets Overside, skulle 
1) Han skriver (S. 534): «Die schwache Ausbildung des Assimilationsgewebes der Ghlorocyperaceen wird 
somit durch das Auftreten einer inneren chlorophyllhaltigen Parenchymscheide und durch die directe 
Ableitung der Assimilationsprodukte aus den Palissaden ermöglicht, oder mit anderen Worten, die quan- 
titative Verminderung der Assimilationselemente wird durch deren qualitative Ausbildung ersetzt.» 
