91 263 
presse dem op til den modsatte Side af Cellen, saa at den ovre Tredie- eller Fjerdedel af 
Cellen i Regelen bliver ganske farvelos.!) Hvorledes Jönsson iøvrigt tænker sig Saltene 
og Syrerne udøve dette Pres og effektuere den nævnte Fordeling af Klorofylkornene, er 
mig ikke klart. Mig synes det lettere forstaaeligt, om vi her havde med en Tyngdevirkning 
at gjøre paa lignende Maade som ved de af Dehnecke omtalte Forsøg med Stivelsekorn 
i «die Stärkestrasse» (1. c. S. 9 ff.). Hvorfor Kornene i Stivelseskederne presses op til 
den ene Veg, i Regelen Indervæggen, veed jeg ikke; her er dog neppe Tale om Saltenes 
Pres, da de jo ligge skilte fra Vandvevet; jeg maa nærmest tænke mig en Arbejdsdeling 
saaledes, at de klare Halvdele af Cellerne, der danne et sammenhængende Ror om Stivelse- 
skeden, tjene til Ledning af Assimilaterne, medens den anden Halvdel er assimilerende. 
Jonsson antager, at da Gronvævet, baade Palissade- og Svampvævet, er saa 
stærkt reduceret hos disse Planter, og Assimilationsenergien nedsat ved Klorofylkornenes 
Formindskelse i Antal og ejendommelige Lejring i Cellen, saa behoves der en Modvægt 
herimod, og den frembringes ved deres forogede Storrelse og formodentlig forhojede 
Assimilationsenergi, — altsaa samme Tanke, som Rikli har med Hensyn til Stivelse- 
skeden. 
Det er vanskeligt allerede nu at danne sig nogen Mening om Stivelseskedernes 
biologiske Betydning. I vor Natur findes de, saa vidt jeg veed, kun hos to Saltplanter 
(Atriplex farinosa og Salsola Kali) samt maaske Kochia, og i alle de andre Tilfælde, 
hvor de ere iagttagne, have vi enten med sikre Halofyter, eller paa mangen Slags Jord 
voxende Planter at gjøre, eller med Orkenplanter (Volkens’s Iagttagelser), men om disse 
veed man vel ikke, i hvilken Grad Bunden er saltholdig og Saltet influerer paa Plantens 
Bygning. Der maa et storre Antal sammenlignende Undersogelser til for at afgjore, dels 
hvor hyppigt saadanne Skeder findes, og dels hvormeget de ere knyltede til en bestemt 
Bund eller til bestemte andre okologiske Forhold, eller om de slet ikke ere Tilpasninger, 
et Spørgsmaal, som jeg allerede har fremsat i Afhandlingen om Euphorbia buxifolia. 
Der er flere Ting, der taler for det sidste; det foregaaende har jo viist Exempler 
paa, at en halofil Art (f. Ex. Heliotropium Curassavicum) kan mangle Stivelseskede, medens 
en ikke obligat halofil Art af samme Slægt (H. fruticosum) har en saadan; Portulaca 
oleracea er en paa mange Lokaliteter og ikke just paa Saltbund voxende Art; flere 
1) Jvfr. ogsaa Figurer hos Stahl, Annales de Buitenzorg, 13, 1896, Pl. 17. Jønsson skriver S. 16: «Von 
ursächlichen Gesichtspunkt betrachtet scheint uns die Erklärung mehr natürlich, die den Grund dieser 
eigenen, fixen Lage der Chlorophylikörper des Pellionia-typus in der durehgreifenden Metamorphose 
des peripherischen Gewebes sucht. Die Thatsache findet gewiss einen besseren Aufschluss, wenn wir 
annehmen, dass die mit der speciellen Ausbildung des Wassergewebes und der Differenzirung der Wasser- 
zellen vereinigte Anhäufung von Säuren und sauren Salzen auf die unterliegenden Palissadenzellen be- 
stimmend einwirkt und so die Chloroplasten mehr oder weniger tief nach unten treibt und zur fixen 
Lage zwingen muss.» 
