266 94 
som ogsaa ellers vendes hen imod Palissadevævet, nemlig Hadromet. Dette Vandvev maa 
formodentlig indeholde Stoffer, som hindre Assimilaternes Vandring. Ledningsstrængene 
i det periferiske Nervenet vende Hadromet: 
a. indad (som i en Stengel) hos Batis, Echinophora spinosa, Salicornia (og 
Triglochin, der dog ikke er ret typisk). 
b. udad mod Gronvævet hos: Sesuvium, Zygophyllum album (og efter Volkens: 
Z. simplex), Salsolu Kali (efter Volkens tillige Salsola longifolia, Traganum nudatum, 
Halogeton alopecuroides), Haloxylon Ammodendron (efter Volkens: H. Schweinfurthii og 
Anabasis articulata), samt efter Dangeard (I, 1888): Nowa spinosissima, Ofaiston monan- 
drum, Anabasis aphylla, Anabasis articulata, Brachylepis eriopoda, Br. elatior og formo- 
dentlig (ifolge Volkens’s Figurer) hos Gymnocarpus deander. 
c. opad som i et almindeligt Blad hos Borrichia arborescens. 
Volkens gjør (S. 61) opmærksom paa, at netop de Orken-Arter, der have et 
mægtigt Vandvæv, vere sig epidermalt eller centralt, ogsaa udmærke sig ved deres hoje Salt- 
holdighed. Denne er aabenbart knyttet til de store, tyndveggede Geller, og dette stadfiestes 
ved Forsøg. Vandcellernes Transpiration bliver derved nedstemt, deres Sugekraft forøget. 
Vandvævene faa deres Vand gjennem Karstrængene, der gjennemflette dem; Volkens søger 
at bevise, at et indre Vandvæv altid staaer i direkte Forbindelse med Ledningsvævet; men 
dette er dog ikke rigtigt der, hvor vi have helt af Grønvæv omsluttede Ledningsskeder. 
Endnu kunne følgende til Vandforsyningssystemet hørende Bygningsforhold nævnes: 
~ 
5. Vide med Spiralbaand forsynede Trakeider uden Beroring med Ledningsvævet 
liegende i Palissadevævet: Salicornia-Arter, navnlig tydelige og forekommende i hele 
Internodiet hos S. ambigua. 
6. Kortere, mere isodiametriske, oftest netformet fortykkede og forvedede Tra- 
keider!) i Forbindelse med Nerverne enten med deres Sider eller hyppigere med deres 
Ender: Zpomæa pes capre, Baccharis dioica, Scævola Plumieri (Fig. 18, S. 210), Borrichia 
arborescens (her sammen med ægte Vandvæv), Batis; meget almindeligere er dette hos 
Mangroveplanterne og hos de utvivisomme Xerofyter. 
7. Melkeror. At saadanne i visse Tilfælde tjene som Vandbeholdere, synes mig 
at fremgaa deraf, at de findes meget hyppigt hos Planter i særlig torre Egne, og at disse 
Planter (Asclepiadacew, Apocynaceæ, Convolvulacee o. a.) vist i de allerfleste Tilfælde ikke 
have noget andet Middel til at værne sig mod for stærk Transpiration; ialtfald synes deres 
Blade ofte mærkværdig tynde og ubeskyttede. Af ovennævnte have nogle faa Melkeror 
(Euphorbiaerne, Convolvulaceerne). 
Af det anførte vil det sees, al ikke mindre end mellem Ya og Vs af de undersøgte 
1) Se Heinricher i Botan. Centralbl. 23, 1885, Nr. 27—28). 
