m 
Cr 
287 
det egentlige Udgangspunkt for de i nærværende Afhandling foreliggende Undersogelser. 
Claude Bernard bekjæmper ivrigt, og med afgjort Held, den Opfattelse, der stiller 
Planter og Dyr overfor hverandre som principielle Modsætninger, idet Planterne skulle 
være «Reduktions-Organismer» med opbyggende, synthetisk Virksomhed, medens Dyrene 
skulle være «Iltnings-Organismer» med en væsentlig Stof-nedbrydende Virksomhed. Denne 
Opfattelse, som har sine fasteste Støtter i Dumas’ og Boussingault's klassiske Af- 
handling") og i Liebig's ikke mindre berømte Værk?), er jo kun rigtig, for saa vidt man 
betragter Resultanterne af paa den ene Side de grønne Planters og paa dén anden 
Side de ikke-grønne Planters og Dyrenes forskjelligartede Stofskifteprocesser; og medens 
denne Opfattelse kan have sin store Betydning for Forstaaelsen af «Naturens Husholdning» 
og lignende højere Systemer, har den afgjort virket til Skade — og virker vel den Dag i 
Dag til Skade — for den egentlig fysiologiske Forskning. Claude Bernard’s «Refutation 
générale des théories dualistes de la vie» *) har endnu ikke slaaet saa fuldt og helt igjennem, 
som ønskeligt var, selv om ogsaa betydelige Fysiologer, fremfor alle Pflüger‘), have 
gjort sig til Talsmænd for tilsvarende Opfattelser. 
Det tør dog siges, at den moderne Plantefysiologi i det Hele taget har gjort sig 
nogenlunde fri for den Fejl ensidigt at betragte modsatte Stofskifte-Processers Resultanter 
med Forsommelse af Komposanterne; den historiske Udvikling af vort Kjendskab til Kulsyre- 
Åssimilation og Aandedræt har i saa Henseende givet en gavnlig Lære: ingen tvivler mere 
om, at der i en belyst grøn Celle sker ikke blot Kulsyre-Assimilation, men ogsaa Aande- 
dræt, at der altsaa samtidig foregaar to ganske modsatte Processer. 
Naar vi se bort fra Kulsyre-Assimilation og Aandedræt, som jo kun til Tider (i Lys) 
ske paa een Gang, har man, saavidt jeg veed, ikke kjendt eller dog ikke særlig betonet 
Forekomsten af hvad vi kunne kalde «regulerende» antagonistiske Virksomheder i Plante- 
Stofskiftet, førend Schweizeren Muller-Thurgau i et omfattende Arbejde fra 18825) 
offentliggjorde sine herhen hørende højst betydningsfulde Undersøgelser over det tidligere 
ikke forstaaede Fænomen: Sukker-Ophobning hos i Kulde anbragte Plantedele, særlig 
Kartoffelknolde. Müller-Thurgau kommer til det Resultat, at der hos hvilende Kartofler 
1) Dumas: Essai de statique chimique des étres organisés, 1841. 
*) Liebig: Die organische Chemie in ihrer Anwendung auf Agricultur und Physiologie, 1840. 
3) Paa det anførte Sted, Bd. I, S. 140—155. Paa S. 148 findes den her som Motto benyttede Udtalelse. 
Sml. ogsaa Bd. Il, S. 140 ff. 
1) Pflüger: Ueber die synthetischen Processe ... im thierischen Organismus (Pflügers Archiv, 42. Bd., 
1888, S 144. 
5) Landwirthschaftliche Jahrbücher, Bd. 11, 1882, S. 751 M. Om end Müller-Thurgau, saa vidt jeg 
ved, ikke benytter Udtrykket «Regulering», er det dog tydeligt, at han har fuld Forstaaelse af at 
en Stofskifte-Regulering finder Sted ved de af ham antagne antagonistiske Processer; hans Opfat- 
telse af Hvileperiodens Aarsag viser dette tilfulde. 
