294 22 
taget til Blybundfaldets — tort vel neppe betydelige — Rumfang. I Filtratet fra Blybund- 
faldet bestemmes da Kvælstof-Indholdet og Sukkermengden 9: Reduktionsevne for og efter 
Inversion. Ikke saa sjældent have Polarisationer tjent til Kontrol og til Vejledning m. H. 
til Sukkerarternes rent forelobige Karakteristik. 
Kvelstofbestemmelserne ere alle udførte efter den forbedrede Kjeldahl’ske 
Methode). Da basisk eddikesurt Bly fælder Æggehvidestoffer og visse nærstaaende Stoffer, 
men ikke Amidstofferne?), er Kvelstofmengden i Filtratet fra Blybundfaldet et meget brug- 
bart Maal for hvad vi ovenfor have kaldt «Amid-Kvelstoffet»: et Plus vil utvivlsomt kunne 
tolkes som Udtryk for at Amidstoffernes Mengde er tiltaget, et Minus som Udtryk for at 
de ere formindskede i Mengde, hvilket sidste man, efter hvad der kjendes til Planternes 
Stofskifte, tor forklare saaledes, at Amidstofferne i de modnende eller hvilende Organer 
ere anvendte til Dannelsen af Æggehvidestoffer eller beslegtede Ting. Dette Punkt vil 
forhaabentlig i et senere Arbejde blive nermere belyst. At gaa nermere ind paa en Analyse 
af de forskjellige Amidstoffer eller paa en Adskillelse af disse og Peptoner, har jeg slet 
ikke kunnet tenke paa. Om Peptoners Forekomst og Forhold kan jeg altsaa aldeles intet 
sige. I større Mængde optræde de dog neppe i modnende Organer. — I nærværende 
Afhandling tages altsaa kun Hensyn til Prøvernes Indhold af Kvælstof ialt («Total- 
Kvelstoffet», som altid bestemtes i samme Prøve som den, hvori Torstoflet bestemtes, 
sml. nedenfor) og til Amid-Kvælstoffet 9: saaledes ville vi for Nemheds Skyld kalde 
Kvælstoffet i de ikke ved basisk Bly fældbare Kvælstofforbindelser. 
Sukkerbestemmelser ere udførte ved Hjælp af Titrering med Fehlings Vædske. 
De hidtil anvendte Titreringsmethoder ere med Rette komne i Miskredit, hvor det gjælder 
nøjagtig Bestemmelse og Karakterisering af Sukkerarter. Den af Kjeldahl*) i 1879 
modificerede Reischauer'ske Fremgangsmaade byder dog saa mange Fordele, naar Talen 
er om sammenlignende Analyse-Rækker, hvor, som her, rent relative Værdier — ofte blot 
et Plus eller et Minus — ere Hovedsagen. Den Omstændighed, at Methoden for saa vidt 
kontrollerer sig selv, som den øjeblikkelig afslører en Fejl ved Afmaalingen af Vædskerne, 
er tilmed et stort Gode. Den værste Gene ved Methoden er den ofte sene Bundfældning 
af det i Plante-Udtrækkene udskilte Kobberforilte, der gjør Bedømmelsen af Farve-Over- 
gangene hos Vædskeprøverne usikker. En anden Fejl, at der kan opstaa grønlige Blan- 
dingsfarver, er efter mine Erfaringer med det her benyttede Materiale og med de her 
1) Meddelelser fra Carlsberg Laboratoret, Bd. Il, S. 323 og S. 330. 1888. 
2) Peptoner — efter nyere Definitioner af dette Udtryk — fældes ej heller af basisk eddikesurt Bly. 
Men saadanne Peptoner synes dog kun i mindre Mengde at forekomme hos Planterne (Halliburton: 
Chemische Physiologie 1893, S. 143); medens som bekjendt Amidstoffer spille en meget væsentlig 
Rolle i Plante-Stofskiftet. I den nys udkomne den Udgave (1897) af Gautier’s Lecons de chimie 
biologique, angives iovrigt endnu, at Peptoner fældes med basisk eddikesurt Bly. 
3) Meddelelser fra Garlsberg Laboratoriet, Bd. I, S. 128. 
