358 86 
ogsaa større for alle disse Stoffers Vedkommende, i det mindste nu for Tiden. Thi der 
synes at vere en større Trinrække, en større og mere varieret Gradation, m. H. til de . 
kvælstoffrie Stoffers Deltagelse i og Betydning for Plante-Stofskiflet, end der kan skjonnes 
for de kvælstofholdige Stoffers Vedkommende — og dog: maaske er dette kun Udtryk for 
Brist paa Indsigt i Stof-Omdannelsernes indviklede Spil. 
Imidlertid, saa vidt vi kunne domme, er det en berettiget Antagelse, som i de 
enkle Sukkerarter (Monosacchariderne C6 Hı2 Os) ser et af de allervigligste Stadier i det 
kvælstoffrie Materiales Omdannelser ved Stofskiftet. Samtidig med at denne Anskuelse 
mere og mere befæstes, maaske ikke mindst ved E. Fischer’s allerede tidligere berørte 
Studier, der bl. a. have givet Exempler paa Disacchariders fermentative Spaltning til Mono- 
saccharider selv i saadanne Tilfelde, hvor man med tilsyneladende bedst Begrundelse antog 
en direkte Inddragning af Disaccharidet i Stofskiftet — samtidig hermed, sige vi, finder 
man mere og mere, at den procentiske Mengde af enkle Sukkerarter er langt ringere, 
end man tidligere har troet. Tre Ting have bidraget til at udvikle den Forestilling, at 
enkle Sukkerarter — «Glycose» som man her ofte nojes med at sige — findes i forholdsvis 
stor Mengde, nemlig Forvexling af direkte reducerende Disaccharider (Maltose) med «Glycose», 
tidligere Undersogelses-Methoders mangelfulde Udelukkelse af Fermentvirkning under selve 
det analytiske Arbejde og, maaske ikke mindst, den saakaldte «Mikrokemi», der saare let 
giver ganske vildledende Resultater, netop m. H. til Sukkerarters Forekomst og Fordeling 
i Vevene. Reduktion af Kobberilte i alkalisk Vædske have Botanikerne altfor ofte uden 
nærmere Provelse taget som sikkert Bevis for «Glycose»’s Forekomst, Noget tilsvarende 
har iøvrigt ogsaa gjort sig gjældende paa Dyrefysiologiens Omraade, og i saa Henseende 
har Henriques?) Studier over reducerende Stoffer i Blodet stor Interesse. Af disse 
Studier fremgaar det nemlig, at Monosaccharider sædvanlig kun findes som saadanne i ¢.'/5 
af den Mængde, hvori de tidligere formodedes at forekomme. 
Da Monosaccharider og andre direkte reducerende Sukkerarter, som her simpelthen 
ere bestemte under Et, i de fleste af vore Forsøg, f. Ex. hos Lupiner og Ærter, kun fore- 
komme i uventet smaa Mængder, er den anvendte Methode oftest utilstrækkelig til at sige 
stort udover det utvivlsomme Faktum, at disse Stoffers Mængde kun er forholdsvis ringe. 
Det er dog neppe til at betvivle, at de frisk af Bælgene udtagne ret umodne Ærtefrø (XIX, 
S. 49, XX, S. 51) ere noget rigere paa direkte reducerende Sukker end efter et Par Dages 
«Eflermodning». Lupiner forholde sig vistnok paa samme Maade og for Bygs Vedkommende 
(S. 59) er en paafaldende stærk Nedgang iagttaget ved 2 Døgns Henstand (det frisk aftagne 
1) Her refereres efter Lektor Henriques Foredrag i Biologisk Selskab d. 1/4 1897, Den paagjældende 
Afhandling vil blive trykt i Oversigt over d. K. D. Vidensk. Selsk. Forhdl, i 1897. 
