22 
læiderne sin Plads paa Dorsalsiden ovenover Indvoldsmassen!). — Hos Limacinerne findes 
som for nævnt paa Kappens Forrand paa højre Side en tentakellignende Proces; samme 
findes ogsaa hos forskjellige Hyalæider, saaledes navnlig hos de Former, der staar Lima- 
cinerne nærmest — Cleodora virgula-acicula, Cl. striata — men paa venstre Side. 
Paa ethvert Punkt, som jeg har kunnet undersøge, bekræftes altsaa den ovenfor 
fremsatte Theori?): at Gjællehulens ventrale Lejring hos Hyalæiderne maa opfattes som en 
Følge af en Drejning af den bageste Del af Dyret 180° omkring dets Axe). 
Denne Drejning kan ogsaa delvis paavises under Ontogenesen. Kappehulen anlægges (se 
Fol, Dével. d. Ptérop. i: Arch. Zool. exp. gén. Tome 4, p. 141 og en stor Del af Figg.) 
paa hojre Side af Dyret, og endnu efter at den — hos yngre Larver — har naaet en ret 
betydelig Udvikling , er den lejret ikke nøjagtig ventralt men skjævt, hentil den højre Side 
af Dyret (efter Theorien skal Kappehulen netop paa et Mellemtrin vere lejret paa højre 
Side). Hermed staar ogsaa i Forbindelse, at Spidsen af Skallen hos de Former, der be- 
sidder en krummet Skalspids, er rettet ud til venstre Side hos de unge Larver, medens 
den senere er rettet opefter (smlgn. de nedenfor givne Bemærkninger om Skallen), ligeledes 
ganske stemmende med Theoriens Krav; fremdeles anlægges Anus i Midtlinien og rykker 
først senere ud til venstre (Fol, |. c. p. 146). Begyndelsen af den omtalte Drejning af Dyrets 
bagre Parti maa tænkes at foregaa for Kappehulens og Anus’ Anlæg (Kappehulen anlægges 
temmelig sent, efterat f. Ex. Foden allerede er stærkt udviklet). 
Angaaende Kappens Forhold hos Hyalæiderne kan her endnu følgende bemærkes. 
Aabningen ind til Kappehulen er hos Arterne af Underslægten Creseis ligesom hos Lima- 
cinerne ligesaa bred som Skalmunden. Men hos de fladtrykte Cleodorer og hos Hyalæa- 
Arterne er dette ikke mere Tilfældet; her svarer Aabningen kun til den midterste, videre 
') Man skulde vente, at den forreste Del af Skalmusklen hos Hyalæiderne énsidig (til venstre) bøjede 
sig ned til Bugfladen for at hefte sig til Foden, 1 Virkeligheden sender den dog et Baand ned paa 
hver Side af Buccalpartiet, af hvilke derefter det ene — det højre — maa’ betragtes som en Ny- 
dannelse. 
*) For en mere overfladisk Sammenligning af den her udviklede Theori med en enkelt løsreven Sæt- 
ning af Souleyets ovenfor (p. 18 Anm. 3) citerede Bemærkninger kunde det maaske synes, som om hans 
og min Opfattelse faldt sammen. Dette er dog, som alt fremhævet og som en nøjere Gjennem- 
læsning af alle de citerede Steder af Souleyets Bog lettelig viser, urigligt. En anden Sag er, at en 
lignende Forestilling, som den der ligger til Grund for min Opfattelse, har foresvævet baade 
Souleyet og Grobben; men der er den væsentlige Forskjel, at disse Forfatteres Forestilling hviler paa 
en ganske urigtig Basis 
Da jeg i sin Tid fremstillede denne Theori i et Møde i «Naturhist. Forening», blev der gjort den 
Indvending mod samme, at man intet analogt Tilfælde kjendte. Dette er dog ikke saa. Man kjender 
flere mere eller mindre lignende Exempler, af hvilke jeg blot skal tillade mig at' anføre et enkelt, 
som kommer vort meget nær. Hos Appendicularierne ligger Nervesnoren i den fladtrykte Hale paa 
den ene Side af Chorda, medens den hås Ascidielarverne ligger symmetrisk, ovenover denne; dette 
forstaas kun, naar man (smlgn. Fol i: Mém. Soc. Phys. Genève Tome 21) antager, at Halen hos 
Appendicularierne er drejet 90° om Dyrets Axe, 
