Dorsalsiden, Konvexiteten paa Ventralsiden — altsaa ligesom hos Nautilerne —, medens 
Skalrorets Konkavitet ellers hos Sneglene, Limaciniderne ikke undtagne, svarer til Dyrets 
Bugside, Konvexiteten til Rygsiden (om Skallen er højre- eller venstresnoet, gjør i denne 
Henseende ingensomhelst Forskjel). Jeg har ikke set, at man hidtil har bemærket denne 
ret vigtige Forskjel i Krumningen af Hyalæidernes og andre Snegles Skal; var den bleven 
bemærket, vilde den vistnok være bleven tagen til Indtægt som en Cephalopod-Karakter. I 
Virkeligheden forklares den imidlertid ganske simpelt som en Følge af den før omtalte 
Drejning af Indvoldssækken 180? omkring sin Axe: Indvoldssækkens, og dermed ogsaa 
Skallens, Rygside hos en Hyalæide svarer, som for paavist, til Bugsiden hos Limacinerne, 
saaledes at Forskjellen i Virkeligheden kun er tilsyneladende og Ligheden med Cephalopo- 
derne atter kun en ganske overfladisk. — Hyalæideskallens speciellere, i morfologisk Hen- 
seende ingenlunde uinteressante, Forhold vil senere nærmere blive drøftet (se Indledningen lil 
Hyalæiderne). — Thecosomernes Skal er iøvrigt, i Overensstemmelse med den pelagiske 
Levevis, altid tynd, ofte særdeles skrøbelig, altid gjennemsigtig'), enten ufarvet eller med 
større eller mindre brun- eller brunrød-, sjeldnere violetfarvede Partier. 
Hvad man hos Cymbulierne betegner som Skal, er en gelatinøs-bruskagtig, 
indenfor Dyrets Epidermis aflejret Masse, der, saavidt man kan skjønne, intetsomhelst 
har at gjøre med Skallen hos de øvrige Thecosomer. 
Fordojelsesredskaberne. 
Radula (Tab. 3, Fig. 22—29) frembyder hos alle Thecosomer det samme Billede 
med smaa Modifikationer. Afset fra Slægten Tiedemannia, hos hvilken Radula ganske 
mangler, er der hos alle Thecosomer i hver Tværrække i Radula tre Tænder, af hvilke Midt- 
tanden er en trekantet Plade, sædvanlig med to længere og én kortere Kant, ved hvilken sidste 
den er fastgjort til Underlaget; den nedre Del af de to Sidekanter er forsynet med en Bremme 
af længere eller kortere Frynser, medens Spidsen af Pladen danner en glat Endetorn. 
Sidetænderne er krogformige, med en Bremme af lignende Frynser som paa Midttænderne. 
Radula er sædvanlig kun meget lille, med et ringe Antal (c. 10) Tværrækker, Tænderne 
smaa, Buccalpartiet ı det hele kun svagt udviklet (forholdsvis svagest har jeg fundet det 
hos Cymbulia). En Undtagelse herfra danner Cuvierina, hvis Buccalparti er noget kraftigere, 
og hvis Radula (Fig. 28) bestaar af et betydelig større Antal Tværrækker; Midttenderne er 
særlig kraftig udviklede, forsynede med et mægtigt Fodstykke (der ligner et Hvirvellegeme 
1) Dette angives uden Undtagelse af de Forfattere, som har haft Lejlighed til at undersoge levende 
Thecosomer, ligesom jeg ogsaa selv har fundet Forholdet saaledes hos de Exemplarer, som var 
fangede kort Tid, inden de kom mig i Hænde. Exemplarer, som har været opbevarede længere Tid i 
Spiritus, finder man ganske vist ofte uigjennemsigtige, mere eller mindre mælkede, men dette skyldes 
uden Tvivl Konservationen. Jeg har troet udtrykkelig at burde fremhæve dette Forhold, da Pfeffer 
har ment åt kunne anvende Gjennemsigtighed eller Uigjennemsigtighed som Artsmærker, hvilket 
efter det anførte naturligvis ikke gaar an. 
yr 
