48 
Af denne Art foreligger der et Antal Exemplarer fra Kieler-Museet, tagne af Prof. 
Behn i Atlanterhavet 1848. At de hører til d'Orbignys «Atlanta bulimoides», der atter 
utvivlsomt er identisk med Souleyets Spirialis bulimoides, tror jeg næppe, der kan vere 
Tvivl om, hvorvel d’Orbigny og Souleyet hverken nævner nogen Umbilicus, der da ogsaa 
er næsten forsvunden, eller Labrums ovenfor beskrevne Forhold (Tilvextstriberne, Tyndheden 
af visse Dele). Exemplarerne stemmer i det hele temmelig noje overens, dog er Spira paa 
nogle af dem kjendelig lavere end paa andre (med samme Bredde af Skallen), — Af samme 
Art har Behn fremdeles fanget nogle faa Exemplarer (slet konserverede) i det Kinesiske 
Hav (Galathea, 1846) samt et enkelt Exemplar i del vestlige Store Ocean (30°—40° 
N. Br., e. 170° V.L., Galathea, */s 46). D’Orbigny har taget den baade i Atlanterhavet og 
i det ostlige Stille Hav. 
6. Limacina inflata (d’Orb.). 
Atlanta inflata. D’Orbigny, Voy. Am. mer. Moll. p. 174, Pl. 12, Fig. 16—19. 
Spirialis rostralis. Eydoux et Souleyet, i: Revue Zool. 1840, p. 226. 
Spirialis rostralis. Souleyet, Bonite, Tome 2, p.216, PI. 13, Fig. 1—10. — Monogr. p. 62, PI. 14, Fig. 7-—12. 
Limacina scaphoidea. A. A. Gould, i:-U. S. Explor. Exp. u. the command. of Wilkes, Vol. 12, 1852, p. 485, 
Pl. 51, Fig. 602, a—b 
Tab. 3, Fig. 38. 
Denne Art er meget let kjendelig derved, at Spira er nedtrykt (demersa), hvilket 
ikke er Tilfældet med nogen af de andre Limacina-Arter; Skallen har en lignende Habitus 
som hos en af de tykkere Planorbis-Arter. Den er paucispiral, idet jeg (ligesom d’Orbigny 
g Souleyet) kun har fundet 3 Vindinger. Umbilicus meget tydelig. Columellarranden er 
omtrent ret ligesom hos de andre Arter af Slægten. Tilvextstriber tydelige, ingen Spiral- 
striber. Skallen er indtil 11/27" bred. 
Angaaende Labrums Form bemerkes folgende, som stotter sig til en Undersogelse 
af et stort Antal Exemplarer. Hos unge Individer er Labrum simpel, uden noget Frem- 
spring. Hos noget større Exemplarer har samme omtrent midt paa sin Rand (dog lidt 
nermere ved den nederste Ende) en kort Lap, der hos endnu lidt storre Individer har 
udviklet sig til et temmelig kraftigt, fremspringende «Rostrum». Hos fuldvoxne Individer 
er dette blevet yderligere forlænget, men samtidig er der foregaaet en anden Forandring: 
den dybe konkave Indskæring paa begge Sider af Rostrum er udfyldt med en ganske tynd 
Plade, saaledes at Rostrum hos saadanne Exemplarer præsenterer sig som en Fortykkelse 
i det sidste halve Omvrids Ydervæg. Disse Plader ere iøvrigt ofte itubrudte, men man kan 
dog hos voxne Individer altid med Lethed paavise deres Tilstedeværelse, medens de altid 
fattes hos yngre Exemplarer med kort Rostrum. (Souleyet har i Bonite Pl. 13, Fig. 7 givet 
