en 
52 
springende Kant (en Fold af Skalveggen) paa hver 
Side. Men Cl. australis afviger endnu i en anden 
llenseende fra Creseis-Arterne. Mundingen af 
Skallen kan bos den sondres i en Overlæbe og 
en Underlæbe; begge disse, men særlig Over- 
leben, udmærker sig ved, at deres Midtpunkt 
springer noget stærkere frem end deres Sidedele, 
hvilket ikke er Tilfældet med de tilsvarende Partier 
bos Creseis. Hos Cl. pyramidata (Tab. 5, Fig. 
84—86) er Skallen yderligere udviklet i samme 
Retning: Sidekanterne stærkt fremtredende, Mun- 
dingens Tværdimension betydelig storre end dens 
Hojde, dens Sidedele snevre i Forhold til Midt- 
partiet, Midten af Under- og (særlig) Overlæbe 
temmelig stærkt fremstaaende. Hertil kommer 
endnu, at Sidekanterne, der hos Cl. australis endnu 
er omtrent parallele, hos CI. pyramidata divergerer 
fortil (Tab. 6, Fig. 96), noget, der særlig er stærkt 
udpræget hos Varieteten /ata (Cl. lanceolata autt.). 
Alt dette er endnu langt stærkere udpræget hos 
Cl. cuspidata (Tab. I, Fig. 2), hos hvem Sidekan- 
terne divergerer saa stærkt, at den forreste Ende 
af dem er rettet skraat ud til Siden, og hos hvem 
Læbernes Midtpartier staar langt frem foran 
Mundingens snevre Sidepartier. Til denne stærke 
Udvikling af Over- og Underlæben staar en 
Reduktion af den bageste Del af Skallen i nært 
Forhold. Endelig finder vi hos Cl. cuspidata 
et Moment antydet, som er karakteristisk for 
de Former, til hvilke vi nu gaar over: man 
finder en let Indsnevring af den voxne Skals 
Munding, hvis Hojde (Vidde) er lidt ringere 
Træsn. Q. Skemata til Illustration af Skallens Formforan- 
dringer hos Thecosomerae (Skallerne sete fra 
venstre Side). Fig. 2—3 er hypothetiske Mellem- 
former mellem Limaciner og Hyalæider. 
v Vinge, f mediant Fodparti, op Opereulum, & Kappehule, 
