Skallen næsten glat, 
Sidekanterne kun svagt Tværfurer og Længde- 
divergerende , ingen volde kun meget svagt 
Den konvexe Længdevold paa Skal- Sidetorne; Midten af _fremtrædende EBEN, Cl. Andrée. 
lens Underside meget bred og Over- og Underkehe Kraftige Tværfurer ; 
stærkt fremtrædende. Embryonal- kun lidet fremsprin- stærkt fremtrædende 
skallen paa sit bredeste Sted c. 7/4 ours Længdevolde paa Skal. : 
lens Overflade... . Cl. balantium. 
bredere end ved Indsnoringen. 
Den bageste Del af Skallen stærkt 
opad bøjet. 
Sidekanterne stærkt di- 
vergerende, særdeles 
lange Sidetorne; Mid- 
ten af Over- og Under- 
læbe særdeles stærkt 
ITEIDSPEINSBODGS oo SS ei Bo Cl. cuspidata. 
b. Skalmundingen en snever Spalte, hele Skallen overordentlig fladtrykt, papirstynd, ret, med meget svag 
Skulptur, af en ringe Sterrelse. 
Skallens Længde 2—3 Gange saa stor 
som Mundingens Bredde. Nesten 
uden Skulptur. Indtil 6—7mm 
RTE EE ee lente cdi Socio che tete. acte de. Cl. compressa. 
Skallens Længde ikke dobbelt saa 
stor som Mundingens Bredde. Ty- 
dela tone MIE Ra IN TEEN PR ee a cost CI. pygmea. 
1. Cleodora virgula Re. 
Cleodora (subg. Creseis) virgula. Rang, i: Ann. Se. nat., 1. Ser, Tome 13 (1828), p. 316, Pl. 17, Fig. 2. 
Creseis unguis, cornucopiæ, caligula. Eschscholtz, Zoologischer Atlas 3. Heft (1829), p. 17—18, Tab. 15, 
Fig. 4—6. 
Hyalea corniformis. D'Orbigny, Voy. Am. mer. Moll. p. 120, Pl. 8, Fig. 20—23. 
Cleodora virgula. Souleyet, Bonite, Tome 2 (1852), p. 196, Pl. 8, Fig. 18—25. — Monogr. (1852), p 57, 
PI. 13, Fig. 20 — 25. 
Cleodora munda, placida, feleata. Gould, i: U.S. Explor. Exp. u. the Command, of Wilkes, Vol. 12 (1852), 
p. 489—90, PI. 51, Fig. 607, a—, 606, a, 608, a. 
Cleodora flexa. Pfeffer, i: Berl. Monatsb. 1879, p. 241, Fig. 15—16. 
Tab. 5, Fig. 71 (Foden); Tab. 6, Fig. 94, a--o (Skallen); Tab. 4, Fig. 40—41 (Embryonalskal). 
Skallen kredsrund i Gjennemsnit, fortil ret, næsten cylindrisk, bagtil afsmalnet, 
mere eller mindre stærkt opadbojet; den er forsynet med fine Tverstriber (Tilvextstriber). 
Embryonalskallen med to svage, men tydelige Indsnoringer, afrundet for Enden. lovrigt 
er der stor Variation i Henseenbe til Bagendens storre eller mindre Opadkrumning og til 
Bredden af Skallen, sammenlignet med Længden (se nedenfor under Cl. acieula). Spidsen 
af Skallen er ofte brunlig, iøvrigt er Skallen farveløs. Hos de største foreliggende Exem- 
plarer af normal Form (Bagenden stærkt krummet) var Skallen 8Ys"” lang; mindre krum- 
mede Exemplarer har jeg set paa indtil 10" Længde. — Den forreste Vingelap meget 
Vidensk. Selsk. Skr., 6, Række, naturvidensk. og math. Afd, IV. 1. S 
